Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       29 листопада 2024 року                                          м. Рівне

Справа № 570/4074/24
Провадження № 33/4815/823/24

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – Муравської О.О.,
потерпілого – ОСОБА_2 ,
представника потерпілого – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Щербяк Ю.В. на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2024 року, –
В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням згідно ст.22 КУпАП.
З матеріалів провадження слідує, що 30.07.2024 року приблизно о 08 год. 00 хв. ОСОБА_1 в будинку за адресою АДРЕСА_1 , за спільним місцем проживання з колишнім чоловіком ОСОБА_2 , під час конфлікту із останнім ображала його, висловлювалась в його адресу нецензурною лайкою, чим завдала шкоди психічному здоров`ю потерпілого. Такими діями ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосувати щодо неї адміністративне стягнення у виді штрафу.
Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що місцевим судом не встановлено всі фактичні обставини справи, що мають значення, та не надано належної оцінки представленим доказам.
Наголошує, що він не вчиняв жодних протиправних дій відносно ОСОБА_1 , а навпаки саме вона систематично вчиняє домашнє насильство щодо нього та його дітей, що підтверджується доказами, доданим до матеріалів справи, зокрема: копією термінового заборонного припису, копії витягів з ЄРДР щодо фактів звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів щодо крадіжок, нанесення умисного легкого тілесного ушкодження останньою, копією висновку експерта щодо нанесення нею тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , що на його думку, свідчить про систематичну неправомірну поведінку ОСОБА_1 .. Зазначає, що відносно останньої неодноразово були складені протоколи про домашнє насильство та відкрито кримінальні провадження про заподіяння йому тілесних ушкоджень. 
Заслухавши доводи потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, думку ОСОБА_1 та її захисника Муравської О.О. про залишення постанови суду без зміни, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вважаю, що таких вимог місцевий суд дотримався не в повній мірі.
Висновок суду першої інстанції про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не оскаржується.
Апеляційну скаргу на постанову суду, якою ОСОБА_1 визнано винною за ч.1 ст.173-2 КУпАП, ОСОБА_1 не подавала.
За таких обставин апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення.
Разом із тим, висновки місцевого суду в частині застосування вимог ст.22 КУпАП у цьому провадженні є передчасними та невмотивованими, оскільки у рішенні суду не наведено належних обставин та підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі цієї норми закону.
Згідно зі ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
За малозначне правопорушення може бути зроблено усне зауваження, однак переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють оцінити правопорушення як малозначне законодавство не містить.
Питання про необхідність чи недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою), виходячи з того, що малозначні правопорушення не являють собою великої суспільної небезпеки; у вчиненні яких порушник щиро розкаявся; не заподіяли або не здатні були заподіяти значної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим, охоронюваним законом, цінностям; якщо матеріальна шкода, завдана таким правопорушенням, є незначною та була добровільно і в повному обсязі відшкодована правопорушником до вирішення питання по суті.
Приймаючи рішення, місцевий суд таким обставинам оцінки не надав та прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 за малозначністю правопорушення, яке вимогам закону не відповідає.
Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Враховуючи вищевикладене, особу правопорушника та її поведінку відносно потерпілого, характер скоєного 30.07.2024 року правопорушення, апеляційний суд вважає, що вчинені ОСОБА_1 дії, які складають суть адміністративного правопорушення у цьому провадженні, не можна вважати малозначними.
Отже, звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи, на що слушно посилається потерпілий в апеляційній скарзі.
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення апеляційний суд враховує, що відповідно до ст.38 КУпАП стягнення за вчинення правопорушення у справі, яка підвідомча суду, може бути накладене не пізніш як через 3 місяці з дня його вчинення, а при триваючому правопорушенні – 3 місяці з дня виявлення.
Адміністративне правопорушення було вчинене 30 липня 2024 року та не є триваючим, тому строк накладення адміністративного стягнення закінчився 30 жовтня 2024 року.
Отже, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду скасувати та прийняти нову, якою визнати  ОСОБА_1  винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 скасувати.
Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду                          О.І. Полюхович