ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 жовтня 2024 року                                                         м. Кропивницький

справа № 390/336/24
провадження № 22-ц/4809/1235/24 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О. Л., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опря Юлія Олександрівна,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2024 року у складі судді Квітки О. О. і

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст скарги

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця та просив:
-визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опрі Ю. О. від 18 січня 2024 року;
-зобов`язати державного виконавця Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опрю Ю. О. усунути порушення ЗУ «Про виконавче провадження», закінчивши виконавче провадження № 53790847.
Скарга мотивована тим, що в провадженні державного виконавця Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опрі Ю. О. знаходиться виконавчий лист № 2/390/544/16, виданий 10.04.2017 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № KGN0GK01580436 від 03.04.2007 в сумі 789 621 грн 91 коп та судового збору в сумі 6 958 грн 90 коп, виконавче провадження № 53790847. 
У 2018 році Кіровоградським районним відділом державної виконавчої служби на виконання виконавчого листа № 2/390/544/16 було вилучене та передано ОСОБА_2 за ціною відкритих торгів заставне майно. 
У зв`язку з тим, що кредит був іпотечний (під заставу житлового будинку), ОСОБА_1 вважав, що провадження за вказаним виконавчим листом повинно бути закінчено на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 та ч. 2 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження». 
12 лютого 2024 року заявнику стало відомо про те, що 18 січня 2024 року державний виконавець в межах зазначеного виконавчого провадження прийняла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 
ОСОБА_1 вважав вказану постанову неправомірною, оскільки продовження державним виконавцем Опрею Ю. О. виконавчого провадження порушує вимоги п. 15 ч. 1 ст. 39 та ч. 2 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому звернувся до суду зі скаргою.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Опрі Ю. О. у виконавчому провадженні № 53790847 відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що при здійсненні виконавчого провадження права чи свободи боржника ОСОБА_1 не було порушено, так як державний виконавець діяла в межах повноважень, визначених ЗУ «Про виконавче провадження».

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу на неправомірні дії державного виконавця.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, а при її винесенні судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції безпідставно вважав, що невиконання державним виконавцем прямої вимоги п. 15 ч. 1 ст. 39 та ч. 2 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження не може бути визнано неправомірним.
Також, суд першої інстанції дійшов хибних висновків, що застосування ч. 2 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» можливе у випадках за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно або за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.
У тексті ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутні вказівки про те, що дія цієї статті розповсюджується тільки на виконавчі документи про звернення стягнення на заставлене майно або виконавчі документи про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.
       Крім того, безпідставним є посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 754/1999/12/14-ц, яка стосується інших правовідносин.

Відзиви на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Державний виконавець Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опря Ю. О. та ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки, суб`єкт оскарження та заінтересована особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 03.04.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KGN0GK01580436, згідно з яким останньому надано грошові кошти у сумі 40 000 доларів США на строк до 02.04.2020 зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
В якості забезпечення зобов`язання по вказаному кредитному договору сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 03.04.2007, яким ОСОБА_1 передав ЗАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2016 по справі № 390/1218/16-ц (провадження №2/390/544/16) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № KGN0GK01580436 від 03.04.2007 в сумі 78 9621 грн 91 коп. і судовий збір у сумі 6 958 грн 90 коп.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.03.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2016 залишено без змін.
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 10.09.2013 ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги (цесії), згідно з яким останній отримав право вимоги коштів у сумі 42 762 доларів США за виконання договору № KGN0GK01580436 від 03.04.2007, що на день укладення договору в національній валюті складало 341 796,67 грн.
На виконання вищевказаного рішення Кіровоградським районним судом Кіровоградської області 10.04.2017 видано виконавчий лист № 2/390/544/16 (390/1218/16-ц) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № KGN0GK01580436 від 03.04.2007 в сумі 78 9621 грн 91 коп і судовий збір у сумі 6 958 грн 90 коп.
19.04.2017 заступником начальника Кіровоградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Когадько Ю. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53790847 та проведено ряд виконавчих дій.
25.09.2017 заступником начальника Кіровоградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Когадько Ю. М. винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 
23.05.2018 заступником начальника Кіровоградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Когадько Ю. М. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.
20.07.2018 старшим державним виконавцем Кіровоградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Макарою О. В. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Відповідно до вказаної постанови – передати стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 50366605 наступне майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1025 га, кадастровий номер 3522581200:57:000:0263, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за ціною третіх електронних торгів 791543,20 грн, складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
25.03.2021 старшим державним виконавцем Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Опрею Ю. О. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.
18.01.2024 державним виконавцем Опрею Ю. О., керуючись ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову пре звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на виконання до КНП «Кіровоградський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр Кіровоградської обласної ради».
Згідно довідки про залишок заборгованості щодо виконання виконавчого листа № 2/390/544/16 станом на 10.05.2024 залишок заборгованості по виконавчому листу № 2/390/544/16, виданого 10.04.2017 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № KGN0GK01580436 від 03.04.2017 в сумі 789 621 грн 91 коп та судового збору в сумі 6 958,90 грн складає 20 4429, 64 грн, виконавчого збору 79 255, 05 грн, загальна сума заборгованості по виконавчому провадженню № 53790847 складає 283 684, 69 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки і права виконавців.
Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт перший частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом шостим частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно (майнові права) боржника.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.
Зокрема, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.
Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (частина друга статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).
За змістом частини п`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно – 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження».
У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно –
50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» (частина п`ята статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові (частина восьма статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.
Судом встановлено, що за інформацією даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року, по справі № 390/1218/16-ц (провадження № 2/390/544/16) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № KGN0GK01580436 від 03.04.2007 в сумі 78 9621 грн 91 коп і судовий збір у сумі 6 958 грн 90 коп.
Згідно наданої старшим державним виконавцем Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) довідки від 10.05.2024 про залишок заборгованості щодо виконання виконачого листа № 2/390/544/16 від 10.04.2017 ВП 53790847 встановлено, що на примусовому виконанні Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало зведене виконавче провадження № 50366605, до складу якого також входив виконавчий лист № 2/390/544/16, виданий 10.04.2017 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № KGN0GK01580436 від 03.04.2007 в сумі 789 621 грн 91 коп та судового збору в сумі 6 958 грн 90 коп (АСВП № 53790847).
Станом на 07.05.2021 зазначений виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Кропивницькому районному відділі державної виконавчої служби у Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), а залишок боргу згідно матеріалів виконавчого провадження становить 207 584 грн 86 коп (а. с. 27).
20.07.2018 старшим державним виконавцем Кіровоградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Макарою О. В. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якою передано стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 50366605 наступне майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1025 га, кадастровий номер 3522581200:57:000:0263, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за ціною третіх електронних торгів 79 1543,20 грн, складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (а. с. 31-33).
18 січня 2024 року постановою державного виконавця Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опрі Ю. О. ВП № 53790847 з виконання виконавчого листа № 2/390/544/16, виданого 10.04.2017 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області, на підставі ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а. с. 29).
Станом на 10.05.2024 зплишок заборгованості по виконавчому лситу № 2-390/544/16, виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № KGN0GK01580436 від 03 квітня 2007 року та судового збору в загальному складає 283 684 грн 69 коп (а. с. 27).
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки виконавче провадження № 53790847 було відкрите на підставі рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не на підставі рішення суду про звернення стягнення на майно, а передача нерухомого майна стягувачу відбулась в порядку, визначеному статтею 61 ЗУ «Про виконавче провадження», а не у відповідності до вимог ЗУ «Про іпотеку», у державного виконавця, в якого перебував на виконанні виконавчий лист № 2/390/544/16, були відсутні підстави виносити постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 15 частини першої статті 39 та частини другої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, при здійсненні виконавчого провадження, права чи свободи боржника ОСОБА_1 не було порушено, так як державний виконавець діяла в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а тому правильними є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опрі Ю. О. від 18 січня 2024 року.
Крім того, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Зокрема, зобов`язуючи державного виконавця закінчити виконавче провадження, суд фактично б перебрав на себе повноваження останнього, які передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження», що є неприпустимим (схожий за змістом висновок Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 344/10083/17 (провадження № 61-29586св18).
Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Встановивши, що державний виконавець діяла відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 .
Схожі за змістом висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 390/850/21 (провадження № 61-15916ск21).
Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції не заслуговують на увагу суду, оскільки зводяться до неправильного тлумачення заявником норм, що регулюють спірні правовідносини. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК Українисуда пеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2024 року без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 03.10.2024.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 О. Л. Дуковський

       О. І. Чельник