Справа № 129/813/24
Провадження № 22-ц/801/2051/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року	Справа № 129/813/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Копаничук С.Г., 
суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,
учасники справи:
позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,
відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 липня 2024 року, постановлене під головуванням судді Дєдова С. М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова  компанія «Фінтраст Україна» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту  , 

встановив:
У лютому 2024 року року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова  компанія «Фінтраст Україна» (далі – ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту . Зазначило, що 30 серпня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за допомогою веб-сайту (https://creditplus.ua), що є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем товариства, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено у електронній формі договір про надання споживчого кредиту №4696756. Згідно умов останнього, кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 10000 грн; строк кредитування - 27 днів з можливістю пролонгації строку кредитування. ТОВ ««АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, у розмірі 32600 грн, з яких: 10 000 грн заборгованості з кредиту; 22 230 грн – з відсотків.
18 квітня 2023 року між ТОВ ««АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова  компанія «Фінтраст Україна» було  укладено  договір  факторингу  №18.04/23Ф, за  яким  до  останнього   відійшло  право  вимоги  за  вищевказаним   кредитом. Просило   суд  стягнути  з  ОСОБА_1   заборгованість  за  кредитним  договором у  розмірі  32230 грн, з яких: 10000 грн – сума кредиту; 22230 грн – відсотки, а також 8927, 71 грн інфляційних втрат, 2023,87 грн – 3% річних.
Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
У апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не не надав належної оцінки змісту положень договору, щодо пролонгації (автопролонгації ) терміну його дії; не врахував, що відповідач не оспорює факту отримання кредитних коштів та сплатила 2280 грн на погашення відсотків, чим визнала факт укладення договору .Вважає помилковим висновок суду про недоведеність позовних вимог.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не надав. 
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи , законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи  в задоволенні  позову  суд  першої  інстанції  виходив  з  того, що позивачем ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА» не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б кожен окремо та у своєму взаємному зв`язку у їх сукупності, доводили б обставини укладення  ОСОБА_1  , шляхом підписання електронним одноразовим підписом - ідентифікатором, договору № 4696756  про надання споживчого кредиту, а також  достатніх доказів, які б свідчили про виконання  ним вимог ст. ст. 1, 3, 4, 6 ЗУ «Про електронний цифровий підпис» , ст.ст. 3, 5, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» щодо того, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було емітовано платіжну карту № НОМЕР_2 ; а також щодо номеру телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 за вказані періоди часу. Відтак , позивачем не доведено належними та допустимими доказами своє право вимоги стягнення боргу за договором № 4696756 від 30.08.2021 р. про надання споживчого кредиту.
Колегія суддів вважає, що з висновками суду першої, погодитись не можна, виходячи з наступного. 
Апеляційним судом встановлено, що 30 серпня 2021 року ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за допомогою веб-сайту (https://creditplus.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем товариства, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено у електронній формі кредитний договір №4696756. 
За умовами вищевказаного кредитного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язалося надати відповідачу споживчий кредит для задоволення його особистих потреб у розмірі 10000 гривень, зі строком користування кредитом у 27 календарних днів, з можливістю автопролонгації (продовження) цього строку не більше ніж на 90 днів ,з фактичним типом процентної ставки за користування кредитом -1,9 % та реальною річною процентною ставкою на дату укладення договору – 26887,08 %. 
Також відповідач підписався, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом цього договору та Правилами, а також ,отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України.
На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зарахувало на банківську карту, вказану відповідачем у електронному кабінеті та зазначену договорі, кредитні кошти в сумі 10000 гривень, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту, а також не заперечується ОСОБА_1 
23 вересня 2021 року відповідач сплатила на рахунок ТОВ ««АВЕНТУС УКРАЇНА» відсотки за користування кредитом у розмірі 2280 грн. ,чим продовжила дію договору. 
18 квітня 2023 року між ТОВ ««АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/23Ф , за яким до останнього відійшло право вимоги за вищевказаним кредитом.
Згідно додатку № 1 до договору №18.04/23Ф від 18 квітня 2023  року  (а.с. 16-21), ТОВ ««АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги за кредитним договором № №4696756 від 30.08. 2021, заборгованість за яким складає станом на 18.04.2023 року 32230 грн, з яких: 10000 грн – сума кредиту; 22230 грн – відсотки (а.с. 18).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Оскільки ОСОБА_1 , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту,  укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не надала та , відповідно , факт укладення договору, отримання коштів не заперечила.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Отже, позивач набув право вимоги за договором факторингу №18.04/23Ф від 18 квітня 2023 року, за яким до нього відійшло право вимоги за вищевказаним кредитом. 
З п. 1.7 кредитного договору вбачається, що розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору (реальна річна процентна ставка на дату укладення договору – 24979,41 %) визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 ,як споживач, не заявляла вимог про визнання окремих умов кредитного договору недійсними з мотивів їх несправедливості, відтак ,не може посилатись на їх несправедливість, як підставу для їх не застосування кредитором.
Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення апеляційним судом порушеного відповідачкою лише в апеляційній скарзі питання несправедливості умов договору в межах розгляду даної справи, є неможливим.
Щодо терміну дії договору (строку кредитування),то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п. 4.3. договору , у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Тобто , в даному випадку, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на вказаних умовах. Вказаний у цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена у п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку. 
Враховуючи вказані умови договору, його дія було автопролонгована після 12.11.2021 року на 90 днів ,тобто , до 18 січня 2022 року і саме цим періодом обмежене нарахування відсотків за кредитним договором.
Отже, сторони погодили зазначені умови і доказів того, що ОСОБА_1 повідомляла товариство про небажання продовження строку користування кредитом, матеріали справи не містять.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало і перерахувало на банківську картку, номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 10 000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ».
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером НОМЕР_3 ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10 000 грн.
Вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь 3% від простроченої суми за період з лютого 2022 року до 22 лютого 2024 року та інфляційних втрат також є обґрунтованими і підлягають до задоволення.
Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Слід наголосити, що кожна кредитна справа має свої ознаки та характеристики, які її відрізняють. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов висновку про те, що проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування».
Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто , виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України за один і той же період.
Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.
В даному випадку нараховані відсотки в межах обумовленого сторонами строку не носять штрафного характеру - не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Отже, судом не надано належної оцінки доказам (жодної оцінки), а саме тому, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Також, суд не звернув увагу на п.10.8 договору, згідно якого, підписуючи цей договір споживач підтверджує, зокрема, що:
- перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті;
- він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», (далі - Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується:
- у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.
Встановлено, що 23.09.2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2280 грн, у зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 27 днів (до 28.09.2021) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
28.09.2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.
Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала.
Згідно з п. 4.3.1 сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Пунктом 4.3.2. передбачено, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. договору.
Крім того, повідомлення про автопролонгацію було надіслано споживачу до його особистого кабінету (надається).
Всі ці зазначені дані відображено у картці обліку договору, що надана до позовної заяви та є належним та допустимим доказом у справі.
Суд на дав належну оцінку доказам цих обставин і не врахував, що позивач надав поденний детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який є належним та допустимим доказом нарахованого розміру заборгованості.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, що за договором факторингу позивач, відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених процентах, 3% річних та інфляційних втрат за користування кредитними коштами, заслуговують на увагу.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 32230 грн, інфляційних втрат у розмірі 8927,71 грн та трьох відсотків річних у розмірі 2023,87 коп.
Крім того, позивач просить покласти судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу, на відповідача.
На підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції позивач долучив договір №10/07-2023 від 10.07.2023 року, звіт про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023 року, згідно якого адвокат Столітній М.М. надав, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняв наступну правову допомогу: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта, вартістю 10 000 грн (а.с. 85). Платіжною інструкцією №3559 від 23 лютого 2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило на рахунок адвоката Столітнього М.М. 10 000 грн за аналіз, складання та подання позовної заяви (а.с.17).
На підтвердження витрат, понесених в суді апеляційної інстанції позивач долучив договір про надання правничої допомоги №28/03-2024 від 28 березня 2024 року укладений ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» з адвокатом Городніщевою Є. О. Звіт про надання правової допомоги №58 від 23 серпня 2024 року, згідно якого адвокат Городніщева Є. О. надала, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло наступну правову допомогу: збір та наліз документів, складення та апеляційної скарги, загальною вартістю 4 000 грн. 
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,4 грн., при поданні апеляційної скарги 2906,89 грн., витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн та в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн, які підлягають стягненню з відповідачки.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити.
Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 липня 2024 року скасувати .
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором споживчого кредиту № 4696756 від 30.08.2021 р. у розмірі 32230 грн, інфляційні втрати у розмірі 8927,71 грн, 3% річних у розмірі 2023,87 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати у вигляді судового збору у суді першої інстанції - 2 422,4 грн, 2906,89 грн – у суді апеляційної інстанції , витрати на правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 14 000 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                           С. Г. Копаничук 
судді:                                                        С. К. Медвецький
                                                   В. В. Оніщук