Номер провадження: 22-ц/813/2677/24 
Справа № 521/12381/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.10.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2022 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме трьох відсотків річних у розмірі 216 041, 95 грн та інфляційних витрат у розмірі 947 368, 40 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого банком надано відповідачу кредит у сумі 176 000 доларів США. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2014 по справі №755/16246/14-ц зафіксовано суму боргу – 2 400 466,11 грн., яка стягнута з ОСОБА_1 . Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, тому позивач проситься стягнути 3% річних та інфляційні збитки відповідно до ст. 625 ЦК України.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» три відсотки річних у розмірі 216 041 грн 95 копійок та інфляційні витрати у розмірі 947 368 грн 40 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) суму сплаченого судового збору у розмірі 17 451 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн. 16 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання, призначені на 09.04.2024 року о 14-00 год. та 08.10.2024 року на 14-30 год. сторони в судове засідання не з`явились.
Представник позивача АТ «Сенс Банк» подав до апеляційного суду письмові пояснення та просив провести розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 без участі представників АТ «Сенс Банк» (а. с. 208-211). 
Від представника відповідача - скаржника ОСОБА_1 адвоката Бобира Л.В. надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 09.04.2024 року о 14-00 год. у зв`язку з його хворобою, яка апеляційним судом була задоволена і справу відкладено з урахуванням навантаження Одеського апеляційного суду на 08.10.2024 року о 14-30 год.
В судове засідання призначене на 08.10.2024 року о 14-30 год. представник відповідача - скаржника ОСОБА_1 адвокат Бобир Л.В. повторно не з`явився та повторно просив відкласти судове засідання на іншу дату через його хворобу.
Також в судове засідання на 08.10.2024 року о 14-30 год. повторно не з`явився і представник позивача АТ «Сенс Банк» адвокат Борщенко К.Ю. і просив відкласти розгляд справи через його зайнятість в іншій цивільній справі в Приморському районному суді м. Одеси.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників до апеляційного суду не є обов`язковою, а представники сторін повторно не з`явилися в судове засідання, але при цьому представник скаржника-відповідача навів всі необхідні доводи не згоди з оскаржуваним судом рішення в апеляційній скарзі і нових письмових пояснень не подавав, в той час, як представник позивача подавав до апеляційного суду письмові пояснення, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
Крім того, слід звернути увагу, що справа перебуває на розгляді в судах з серпня 2022 року, а в апеляційному суді з жовтня 2023 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України. 
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» три відсотки річних у розмірі 216 041 грн. 95 копійок та інфляційні витрати у розмірі 947 368 грн. 40 копійок, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи судовий збір у розмірі 17 451 грн. 16 копійок, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог. 
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції по суті спору погоджується, але при цьому звертає увагу на наступне.
Судом встановлено, що:
27 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №674-ф03.9/132, згідно п.1.1 якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 176 000 доларів США, зі сплатою 14% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, та з кінцем терміном повернення заборгованості по кредиту до 26 червня 2023 року (включено), на умовах, визначених цим договором (ас.6-8).
Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 березня 2014 року у справі №202/14 було задоволено позов, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 2 400 466,11 грн. та витрати по оплаті третейського збору у розмірі 24 404,66 грн. (а.с.140-141).
Дніпровським районним судом м. Києва 18 липня 2014 року було видано виконавчий лист №755/16246/14-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2 400 466,11 грн. та витрати по оплаті третейського збору у розмірі 24 404,66 грн. та 243,60 грн. судового збору (а.с.91-92).
Постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Щербаковим від 09.12.2015 у виконавчому провадження №48148910 було повернуто виконавчий лист №755/16246/14-ц виданий 18.07.2014 Дніпровським районним судом м. Києва, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання повторно – 09.12.2016 (а.с.90).
Вищевказана постанова отримана ПАТ «Укрсоцбанк» 27.05.2016 (а.с.148).
Рішенням №5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Уксоцбанк» від 15.10.2019 визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» з дати визначеної у Передавальному актів, а саме – з 15 жовтня 2019 року є АТ «Альфа-Банк» (а.с.12).
АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Альфа-Банк», відповідно до статуту АТ «СЕНС БАНК», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів АТ Альфа-Банк« від 12.08.2022 (а.с.58-60).
З розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок штрафних санкції по ст.625 ЦК України, проводився виходячи з розміру заборгованості ОСОБА_1 встановленої рішенням суду у розмірі 2 400 466,11 грн. (а.с.10-11).
Колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17 (провадження № 61-30148св18) зробив аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.
Отже, у розумінні наведених положень закону позивач як кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Суд першої інстанції у частині стягнення з позичальника 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, виходив з того, що позичальник має невиконане грошове зобов`язання перед банком, яке визначено рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 березня 2014 року у справі №202/14 в сумі 2 400 466,11 грн. та витрати по оплаті третейського збору у розмірі 24 404,66 грн. на підставі чого Дніпровським районним судом м. Києва 18 липня 2014 року було видано виконавчий лист №755/16246/14-ц про стягнення боргу в сумі 2 400 466,11 грн. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Встановлено, що ОСОБА_1 має невиконане грошове зобов`язання перед АТ «Альфа-Банк», яке, виходячи з  рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 березня 2014 року та ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2014 року, згідно з якою виданий виконавчий лист становить  2 400 466,11 грн. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних та інфляційні втрати визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних та інфляційних втрат за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
Рішенням третейського суду та виконавчим листом виданим на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва заборгованість ОСОБА_1 визначена в національній валюті України – гривні, адже стягнуто суму у загальному розмірі 2 400 466,11 грн.
Тобто позикодавець, сам визначив заборгованість у гривнях України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржник, який не скасував судове рішення у встановленому законом порядку і не виконав дане судове рішення про стягнення такої заборгованості в національній валюті, не може заперечувати право позикодавця вимагати стягнення інфляційних втрат лише через відмінність валюти зобов`язання між договором, яким передбачено іноземну валюті та судовим рішенням, яким стягнуто заборгованість виключно в національній валюті, що не оскаржувалось кредитором і не скасовано боржником.
Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 року у справі 754/16771/17:
«Позикодавець за договором позики в іноземній валюті відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2017 році звернувся до суду з позовом до Б і В про стягнення боргу за договором позики, визначивши заборгованість у гривнях України, вказавши суму яка є повним розміром неповернутої позики. Ухвалюючи рішення у справі № 754/16771/17, яке набрало законної сили, суд врахував курс валют, який діяв на час ухвалення рішення, та визначив борг в гривнях, з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог. Отже, позикодавець, який сам визначив заборгованість у гривнях України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржник виконував судове рішення про стягнення такої заборгованості, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, в якій і прийняв його виконання».
У справі, яка переглядається, боржник, який не скасував і при цьому і не виконав зобов`язання визначене рішенням третейського суду в національній валюті відповідно до заявлених вимог в такій валюті кредитором, на підставі якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва видано виконавчий лист, не може посилатись на невідповідність валюти зобов`язання (гривня) і іноземної валюти (доларів США), передбаченої кредитним договором, як на підставу неспроможності нарахування кредитором інфляційних втрат за прострочене зобов`язання у національній валюті, розмір якого визначений судовим рішенням.
Разом з тим колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув у спрощеному провадженні справу, яка підлягала розгляду в загальному провадженні з огляду на сукупний розмір, заявлений до стягнення - більше 1000000 грн., що унеможливлює її розгляд у спрощеному провадженні.
Так у відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:
1) малозначні справи;
2) що виникають з трудових відносин;
3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
2. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
3. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:
1) ціну позову;
2) значення справи для сторін;
3) обраний позивачем спосіб захисту;
4) категорію та складність справи;
5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;
6) кількість сторін та інших учасників справи;
7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
4. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;
2) щодо спадкування;
3) щодо приватизації державного житлового фонду;
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;
5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позов поданий до суду і прийнятий судом до провадження у 2022 році, коли прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 2481 грн. (станом на 01.01.2022).
Тому гранична сума, яка уможливлювала розгляд судом справи в порядку спрощеного позовного провадження складала 620250 грн. ( 2481* 250), а у 2023 році - відповідно 671000 грн. ( 2684 * 250).
Однак ціна позову, заявленого до стягнення позивачем складає щодо стягнення 3% річних 216 041 грн. 95 копійок та щодо стягнення інфляційних втрат -947 368 грн. 40 копійок, а разом - 1163410 грн. 
При таких обставинах, в розумінні ч. 4 ст. 274 ЦПК України у суду першої інстанції не було підстав для розгляду справи і ухвалення рішення в порядку спрощеного позовного провадження, а натомість були всі підстави для розгляду справи в загальному позовному провадженні.
Проте суд першої інстанції відкрив провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і призначив розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
Матеріали справи не містять ухвали суду у вигляді окремого процесуального документу про переведення справи в загальне позовне провадження. Відсутні і відомості про таку ухвалу суду, постановлену протокольно.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в силу ст. 376 ч.3 п. 7 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог з урахуванням наведених в цій постанові підстав та обґрунтувань та стягненню з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 216 041 грн. 95 копійок та інфляційних витрат у розмірі 947 368 грн. 40 копійок, а також судового збору у розмірі 17451 грн. 16 копійок.
Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню з процесуальних підстав з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року– скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1  (РНОКПП  НОМЕР_1 ,  АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) три відсотки річних у розмірі 216 041 (двісті шістнадцять тисяч сорок одна) гривня 95 копійок та інфляційні витрати у розмірі 947 368 (дев`ятсот сорок сім тисяч триста шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) суму сплаченого судового збору у розмірі 17451 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) гривня 16 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 15.10.2024 року.

Головуючий:                                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                 А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова