П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/5198/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Тарновецький І.І. 
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
10 грудня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2024 №907640805334 щодо відмови в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 19.03.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 19.03.2024.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 16 липня 2024 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначила про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує з 06.09.2007 пенсію за віком відповідно до частини першої пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
19.03.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийнято рішення від 25.03.2024, яким відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пільгових умовах на пенсію за віком із застосуванням середнього заробітку за 2021-2023 роки.
Не погодившись з такими діями відповідачів, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є тією ж пенсією за віком, тільки призначена на певних пільгових умовах через особливості виконуваної трудової функції (зі зниженням пенсійного віку і стажу), підстави для перерахунку розміру такої пенсії після досягнення пенсійного віку (60 років) із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують досягненню такого пенсійного віку (за 2021-20223 роки), відсутні.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно із п. «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
З 01.01.2004 набув чинності Закон №1058-ІV, відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень якого пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Тобто, і Законом України "Про пенсійне забезпечення", на підставі якого позивачу призначено пенсію, і Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено такий вид пенсійних виплат як пенсія за віком.
Відповідно до ст. 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами статей 24,40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із частиною другою статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Отже, частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. У випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Позивач стверджує, що їй було призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV вона звернулась вперше 19.03.2024, а тому має місце призначення іншої пенсії за іншим законом і пенсія має бути призначена виходячи з показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, тобто за 2021-2023 роки, що передували року звернення.
Однак, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачу з 06.09.2007 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2) відповідно до пункту п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.
При цьому, в умовах призначення враховано розділ ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, відповідно до якого, положення Закону №1788-XII застосовано в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно абзацу другого пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Отже, дія Закону №1788-XII поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону №1058-ІV.
Тому, є необґрунтованими доводи позивача про те, що позивачу пенсія призначена відповідно до Закону №1788-XII, оскільки матеріалами пенсійної справи позивача підтверджується, що з 2007 року позивач отримувала пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону №1058-ІV, а положення Закону №1788-XII застосовано в частині визначення права на пенсію.
Відтак, заява позивача від 19.03.2024 фактично стосувалась призначення того ж виду пенсії (пенсії за віком), що призначена їй в 2007 році, але на пільгових умовах, а тому, такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону №1058-ІV та, відповідно, не може бути застосований при обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.
До того ж, навіть при переведенні з пенсії за віком, призначеної за нормами одного закону на пенсію за віком, призначену за нормами, передбаченими іншим законом, зміни виду пенсії не відбувається.
Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 27.06.2023 у справі № 500/4392/22 та від 30.11.2023 у справі №580/3792/23.
Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені посилання позивача на правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 02.04.2019 у справі №495/620/17, від 10.04.2019 у справі №211/1898/17, постанова від 15.05.2019 у справі №504/503/17, від 23.10.2020 у справі №528/196/17, оскільки такі висновки суду здійснені у правовідносинах, які не є подібними. За обставинами вказаних справ, позивачам первісно пенсія була призначена за вислугу років, які в подальшому виявили бажання отримувати пенсію за віком.
Також, судом першої інстанції обґрунтовано відхилені посилання позивача на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 17.06.2021 у справі №336/7438/16-а, адже відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Крім того, у справі №336/7438/16-а, що розглядалася Верховним Судом, позивачу первинно було призначено пенсію за віком з липня 2006 року на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», тоді як у справі що розглядається, позивачу пенсію було призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також, у справі № 336/7438/16-а саме за тих обставин, що позивач продовжував працювати та сплачував страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування після призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, Верховний Суд дійшов висновків про наявність підстав для задоволення позову.
В даному ж випадку, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, після призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (після 06.09.2007) остання не працювала.
Відтак, оскільки позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є тією ж пенсією за віком, тільки призначена на певних пільгових умовах через особливості виконуваної трудової функції (зі зниженням пенсійного віку і стажу), підстави для перерахунку розміру такої пенсії після досягнення пенсійного віку (60 років) із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують досягненню такого пенсійного віку (за 2021-2023 роки), відсутні.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.