Справа № 445/1482/24                                Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В. 
Провадження № 22-ц/811/2615/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3 – Максименко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 09 липня 2024 року,-        
ВСТАНОВИВ:

у червні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності. 
Крім того, разом з позовною заявою представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову. 
В обгрунтування заяви покликається на те, що 11 травня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який розірвано рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 травня 2021 року. До укладення шлюбу ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів від 17 квітня 1987 року надано земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1 , на якій збудовано житловий будинок.Стверджує, що відповідач до шлюбу набув у приватну власність житловий будинок АДРЕСА_1 , однак за час перебування у шлюбі вищезазначений будинок істотно збільшився у своїй вартості, враховуючи, що його площа збільшилася до 232.5 кв.м.внаслідок спільних трудових та грошових затрат, а відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак відповідач заперечує будь-які права ОСОБА_3 на спірний будинок. Зазначає, що право власності на спірний будинок зареєстрованоза ОСОБА_1 , що свідчить про наявність у нього реальної можливості вчиняти дії з метою відчуження цього нерухомого майна для ухилення від виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вважає, що накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 буде достатнім та дієвим для збереження майна в незмінному стані та забезпечення фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, а невжиття заходів забезпечення позову значно утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, що позбавить її можливості ефективно захистити та відновити права, за захистом яких ОСОБА_3 звернулася до суду.
З наведених підстав просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 232.5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2265313646218) і належить на праві власності ОСОБА_1 .
Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 09 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_3  – ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову – задоволено. 
У порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок загальною площею 232.5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2265313646218 і належить на праві власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що позивач не надала належних та допустимих доказів збільшення площі житлового будинку АДРЕСА_1 з 66.4 кв.м. до 232.5 кв.м., а подані нею документи від 17 травня 1988 року, а саме: копії поверхового плану та першого поверху та копії експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, не містять інформації щодо спірного будинку, а стосуються літньої кухні, яка розташована за цією ж адресою. Зазначає, що метою подання позивачем вищезазначених документів було створення у суду хибного враження про те, що за час подружнього життя істотно збільшилася площа спірного будинку за рахунок трудових і грошових затрат подружжя. Вказує, що оскільки заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення сторін, у нього не було можливості надати докази того, що площа спірного будинку станом на 28 квітня 1990 року та станом на 29 грудня 2008 року відрізняється лише на 11.8 кв.м. за рахунок прибудованого тамбуру на першому поверсі, що спростовує доводи позивача про істотне збільшення площі будинку. Вважає, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову недоведеною є та обставина, що спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а за умови ненадання позивачем належних та допустимих доказів щодо існування обставин, на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, у суду відсутні законні підстави для вжиття заходів забезпечення позову. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_1  – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, а саме, житлового будинку, право власності на який зареєстровано за відповідачем, який, як власник, може відчужити його іншим особам, а відтак існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що свідчить про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Забезпечення позову – заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).
Відповідно до роз`яснень п.п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
З матеріалів справи вбачається, що з 11 травня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який розірвано рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 травня 2021 року.
Згідно із свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 09 листопада 1992 року, виданим виконавчим комітетом Золочівської міської ради народних депутатів, будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі рішення виконкому Золочівської міської ради народних депутатів від 30 вересня 1992 року № 604.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239732317 від 05 січня 2021 року підтверджується, що 31 грудня 2020 року на підставі свідоцтва про право власності від 09 листопада 1992 року, виданого виконавчим комітетом Золочівської міської ради народних депутатів, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 232.5 кв.м., до якого входять літня кухня, Б, сарай В, вбиральня Г, ворота 1.
Позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що площа спірного будинку, право власності на який зареєстровано за відповідачем, суттєво збільшилася саме внаслідок їхніх спільних трудових та грошових затрат за час проживання у шлюбі, а відтак вона вправі претендувати на частку у спірному житловому будинку, який вважає об`єктом спільної сумісної власності. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , право власності на який оформлене за відповідачем ОСОБА_1 , оскільки між сторонами наявний спір щодо права власності на цей житловий будинок, який позивачка вважає об`єктом спільної сумісної власності, а відповідач, як єдиний власник нерухомого майна, має реальну можливість розпорядитися цим майном на власний розсуд, тому невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову позивачем не доведено, що спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не спростовує висновку суду про забезпечення позову, оскільки зазначені апелянтом обставини не повинні вирішуватися при розгляді заяви про забезпечення позову. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 09 липня 2024 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 19.12.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк