Дата документу 18.10.2024 Справа № 334/11086/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 334/11086/23 Головуючий у І інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/1767/24                                                           Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 жовтня 2024 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Трофимової Д.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «МетЛайф», третя особа АТ КБ «Приватбанк», про стягнення суми страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «МетЛайф», третя особа АТ КБ «Приватбанк», про стягнення суми страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.02.2022 року позивачем укладено договір добровільного страхування життя № DNH0NS-221H6CM (у формі електронного полісу) за пакетом програм «Захист на кожен день» №10112017.
Відповідно до умов Договору, страховиком виступив відповідач - ПрАТ «Метлайф», а страхувальником та застрахованою особою - позивач ОСОБА_1 з максимальною страховою виплатою за випадками у розмірі 50000 грн.
Договір було укладено терміном на 12 місяців, тобто з 18.02.2022 по 17.02.2023 року включно.
Відповідно до положень п. 6 зазначеного Договору було визначено страхові випадки, зокрема п.6.1.3 визначено страховий випадок: «травми та/або тілесні ушкодження здоров`я Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку; виплата розраховується згідно із Додатком №3.2 Публічної частини Договору страхування та розміром виплати згідно із Додатком №1.2 Публічної частини Договору страхування».
22.11.2022 року сталася побутова травма у зв`язку з чим позивач звернувся до мед закладу для лікування отриманої травми, разом із цим було повідомлено страхового агента про страховий випадок, надано документи на підтвердження страхового випадку.
Відповідачем було прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Розрахунок страхового відшкодування за страховий випадок дорівнює відповідно до договірних умов, зокрема Додатку 1-28 Правил страхування (Таблиця видів травм та тілесних пошкоджень Програми страхування додаткових ризиків), відповідно до Додатку №1 до Договору страхування життя за пакетом програм «Захист на кожен день», та складає відповідно до пп.4.1 статті 58, якою врегульовано ушкодження м`яких тканин волосистої частини голови, тулубу, кінцівок, що призвели після загоєння до утворення рубців площею: від 5,0 кв.см. до 2% поверхні тіла - 5 відсотків від страхової суми: 50000,00 *5%=2500 грн.
Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 2500,00 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що висновки суду про відсутність зобов`язання оплати страхового відшкодування за Договором страхування в силу ненадання позивачем відповідних документів, які підтверджували настання страхового випадку не відповідають фактичним обставинам справи та письмовим доказам, є помилковими.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не було надано відповідних документів, які підтверджували настання страхового випадку (отримання пошкодження, зазначеного у Додатку 1-28 Правил добровільного страхування життя), то відповідачем було правомірно відмовлено у проведенні страхової виплати.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 18.02.2022 року ОСОБА_2 укладений договір добровільного страхування життя (у формі електронного полісу), включаючи захист від нещасних випадків № DNH0NS-221H6CM, шляхом приєднання до оферти - Договору Добровільного страхування життя за пакетом програм "захист на кожен день" № 10112017. Застрахованою особою встановлено ОСОБА_1 .
Згідно з підпунктом 6.1.3. пункту 6.1. Публічної оферти у редакції від 31 жовтня 2022 року страховим випадком за Договором страхування є подія, яка відбулася упродовж оплаченого періоду страхування, а саме травма та/або тілесні ушкодження (за Програмою страхування згідно із Додатком №1- 28 до Правил страхування). Страховик здійснює Страхову Виплату Застрахованій особі у розмірі 11 частини Страхової Суми, встановленої для відповідного тілесного ушкодження в Таблиці визначення розміру страхових виплат для травм та тілесних ушкоджень.
Пунктом 2.3. Програми «Страхування на випадок травм та/або тілесних ушкоджень внаслідок Нещасного випадку», яка міститься у додатках до Правил добровільного страхування життя ПрАТ «МетЛайф», у редакції, яка була чинною на момент отримання травм Позивачем, і які розміщені у відкритому доступі на офіційному веб-порталі ПрАТ «МетЛайф» за посиланням https://www.metlife.ua/content/dam/metlifecom/ua/PDFs/forms-library/Insurancerules/rules_659_09042020.pdf встановлено, що тілесне ушкодження - травма(и), або будь-які наслідки травми, що одержала Застрахована Особа, які зазначені в Таблиці визначення розміру ПрАТ «МетЛайф» 105 Страхових Виплат для тілесних ушкоджень та доповненнях до неї (пункт 4 цієї Програми).
Згідно з пунктом 3.1 вищевказаної Програми Страховим Випадком,за цією Програмою є розлад здоров`я Застрахованої Особи внаслідок Нещасного випадку, спричинений тілесним ушкодженням.
Відповідно до пункту 58 Таблиці загальних травм та тілесних ушкоджень, наведеної у пункті 4.1. вищевказаної Програми страхування додаткових ризиків тілесними ушкодженнями визнаються, зокрема, ушкодження м`яких тканин волосистої частини голови тулуба, кінцівок, що призвели після загоєння до утворення рубців площею:
а) від 2,0 кв. см до 5,0 кв. см або довжиною 5 см і більше,
б) від 5,0 кв. см до 2 % поверхні тіла,
в) від 2,0 % до 6,0% поверхні тіла,
г) від 6,0 % до 10,0% поверхні тіла,
д) від 10,0 % до 15,0% поверхні тіла,
є) від 15 % та більше.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 102 Закону України «Про страхування» договором страхування визначається перелік документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку і розмір заподіяної шкоди (збитку), а також форма, спосіб та порядок подання таких документів, якщо інше не передбачено законодавством України.
Обов`язок підтвердження факту настання події, яка може бути визнана страховим випадком за договором страхування, покладається на страхувальника або іншу особу, визначену договором страхування.
Відповідно до п.п. 9.8, 9.9Договору добровільного страхування життя до заяви про здійснення страхової виплати обов`язково додаються такі документи:
- електронний поліс;
- документ, що посвідчує особу одержувача страхової виплати та довідку про присвоєння ідентифікаційного податкового номера;
- документи, що підтверджують факт настання страхового випадку: медична картка; виписка з історії хвороби; лікарняний лист; довідка медичного закладу та датою травми, скріплена печаткою медичного закладу; довідка спеціального уповноваженого органу про встановлення групи інвалідності; акт про дорожньо-транспортну пригоду тощо; у випадку смерті Застрахованої Особи: свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріальною конторою нотаріально посвідчена копія свідоцтва про смерть, судове рішення або вирок суду; документи органів ДСНС, правоохоронних та інших компетентних органів щодо обставин та причин настання страхового випадку.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд дійшов вірного виводу про те, що позивачем не було надано відповідачу належних документів, які б підтверджували настання страхового випадку (отримання пошкодження, зазначеного у Додатку 1-28 Правил добровільного страхування життя), з урахуванням чого відповідачем було правомірно відмовлено у проведенні страхової виплати.
Так, з довідки від 09.01.2023 року, виданої КНП «Міська лікарня №3 Запорізької міської ради Запорізької області (а.с.51) вбачається, що така не містить відомостей особи, що проходила лікування, в ній відсутні відомості щодо утворення рубців площею від 2,0 кв. см до 5,0 кв. см або довжиною 5 см і більше; встановлений діагноз: забійна рана волосистої частини голови. Травма побутова 23.11.2022 року. Рана довжиною до 7 см. В середній третини загоїлась вторинним натягом.
Відповідно до висновку від 22.11.2022 року КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР ОСОБА_1 оглянутий в зв`язку із падінням вдома. Діагноз: забійна рана м`яких тканин голови. 
Отже, у вказаних документах відсутні відомості щодо утворення у ОСОБА_1 внаслідок травми рубців площею від 2,0 кв.см до 5,0 кв.см або довжиною 5 см і більше.
Надана позивачем суду першої інстанції копія довідки від 16.04.2024 року, виданої КНП «Міська лікарня №3 Запорізької міської ради Запорізької області (а.с.85), за змістом якої: « ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у хірурга поліклініки №3 з 25.11.2022 року по 9.12.2022 року з діагнозом: забійна рана волосистої частини голови, травма побутова - 23.11.2022 року. ПХО - рана в 5 міській лікарні. Рана довжиною 7 см. Загоїлась вторинним натягом. На час огляду 16.04.2024 року - келоїдний рубець довжиною 7 см», правильно не взята судом першої інстанції до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що така довідка надавалася ОСОБА_1 відповідачу з метою отримання страхового відшкодування. Крім того, вказана довідка видана у квітні 2024 року, тобто після прийняття рішення ПрАТ «Метлайф» у листопаді 2022 року про відмову у виплаті страхового відшкодування, а відтак у ПрАТ «Метлайф» не було правових підстав для виплати страхового відшкодування позивачу на підставі поданих ОСОБА_1 документів.
Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовній заяві, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, її доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року - без змін.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 18 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: