УХВАЛА
23 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 932/10938/23
провадження № 61-12155ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в інтересах якого діє ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 19 червня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
21 серпня 2024 року Департамент патрульної поліції, в інтересах якого діє 
ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання                                  чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі                                      в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням                        про вручення - якщо така адреса відсутня.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову Черкаського апеляційного суду прийнято 19 червня 2024 року (повне судове рішення складено 19 червня 2024 року та оприлюднено 21 червня 2024 року). 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Департаменту патрульної поліції, подала до Верховного Суду 21 серпня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, і заявила клопотання про поновлення цього строку, водночас не вказала жодного обгрунтування поважності пропуску зазначеного строку та не надала суду відповідних доказів.
Як вбачається з інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру судових рішень, 1 липня 2024 року Департамент патрульної поліції вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2024 року касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції повернено заявнику, який 21 серпня 2024 року повторно оскаржив у касаційному порядку зазначене судове рішення.
Верховний Суд у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначив, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
-первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
-повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
-скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
-доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
-наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Слід зазначити, що під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного 
і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого 
строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право 
в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно 
до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі «Зубак проти Хорватії» (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), виснував, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, 
у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.
Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.
З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним 
і виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, 
у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).
ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року 
у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» 
від 3 квітня 2008 року).
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене 
у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року 
у справі «Устименко проти України»).
Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.
Вказані правові висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом із тим, вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.
Так, касаційний суд враховує, що Департамент патрульної поліції вперше подав касаційну скаргу у встановлений законодавством строк, водночас, вдруге звернувся з касаційною скаргою лише 21 серпня 2024 року, і не надав суду належних та допустимих доказів щодо об`єктивних та непереборних обставини, які унеможливили або значно утруднили можливість звернутися з касаційною скаргою до суду без затримок і зайвих зволікань.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду                               на обставини справи.
При цьому суд наголошує, що попереднє подання касаційної скарги не перериває та не зупиняє перебігу процесуального строку на касаційне оскарження, визначеного статтею 390 ЦПК України, а звернення з касаційною скаргою та її повернення 
не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. 
Отже, клопотання  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Департаменту патрульної поліції, про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим.
З огляду на зазначене, представнику заявника на усунення вказаних недоліків необхідно надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року, в якій вказати поважність причин пропуску вказаного строку та надати належні докази.
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
До касаційної скарги представником заявника не додано платіжного документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або іншого документа, що підтверджує підстави звільнення від його сплати. 
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та 
у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України 
«Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ОСОБА_2 звернувся з позовом у грудні 2023 року.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2023 року встановлений 
в розмірі 2 684 грн.
За приписами частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення 
в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Оскільки оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 , стягнено з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди, то судовий збір за подання касаційної скарги в цій справі потрібно вираховувати саме виходячи із зазначеної суми, але оскільки 
у відсотковому співвідношенні після відповідного розрахунку сума судового збору становить менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, слід застосовувати фіксований розмір - 1 073,60 грн (2 684 х 0,4).
За приписами підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Отже, за подання касаційної скарги у даній справі підлягає сплаті судовий збір 
у розмірі 2 147,20грн (1 073,60 грн х 200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. 
р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору представнику заявника необхідно надати до суду документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Порядок сплати судового збору визначено 
статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи 
в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
В порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України представником заявника не зазначено в касаційній скарзі відповідних відомостей про наявність 
або відсутність електронного кабінету.
Отже, на усунення вказаного недоліку заявнику необхідно надати суду нову (доповнену) редакцію касаційної скарги, в якій зазначити відомості відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України, а також надати копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених
статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в інтересах якого діє ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року залишити без руху.
Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.
Якщо заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, не буде подано заявником у зазначений строк, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.
У разі невиконання у встановлений судом строк інших вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                 С. О. Карпенко