Постанова
Іменем України
 
12 листопада 2024 року              
 
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/16882/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,
за участю секретаря Марченка М. С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Вишгородського районного суду Київської області
 
від 23 липня 2024 року 
 
в складі судді Баличевої М. Б.
 
у цивільній справі №363/444/21 Вишгородського районного суду Київської області
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до Головного управління Пенсійного фонду України
 
про визнання протиправним та скасування наказу про оголошення догани
 
                                       У С Т А Н О В И В: 
В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу №902к від 23.10.2020 про оголошення йому догани та стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
В обґрунтування позову посилався на те, що він порушення трудової дисципліни не вчиняв, завдання та обов`язки, визначені в посадовій інструкції за його посадою, виконував належним чином. Наказ про оголошення догани не відповідає вимогам трудового законодавства та не з`ясовано всіх обставин вчинення працівником дисциплінарного проступку. 
Зазначав, що при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідачем не було дотримано вимог законодавства щодо підстав, умов та порядку його застосування. Вважав, що обставини, які передували накладенню дисциплінарного стягнення явно вказують на упередженість з боку керівництва до нього. 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок не взяв до уваги того, що відповідач під час оголошення догани не врахував ступеню тяжкості вчиненого проступку та заподіяної шкоди, як і обставин за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.
 
Суд не надав оцінки тій обставині, що Акт від 18.08.2020 про відсутність його на робочому місці є неправдивим та таким, що складений з метою штучного створення формальних підстав для позбавлення ОСОБА_1 виробничої премії за серпень 2020 року.
 
Суд також не надав оцінки доводам позовної заяви, щодо дати виготовлення службової записки про не відповідність ОСОБА_1 займаній посаді, а саме те, що на службовій записці дата 25.08.2020, тоді як останню дійсно складено 15.08.2020.
 
Вказував, що суд дійшов неправильного висновку про відсутність доказів упередженого ставлення до нього з боку відповідача, адже така обставина підтверджується безпосередньо службовою запискою, зміст якої свідчить про спонукання позивача до звільнення через вік та стан здоров`я.
 
На думку позивача, дані обставини, а також здійснення відносно нього відповідачем службового розслідування щодо відсутності на робочому місці є незаконним психологічним тиском, що підтверджується аудіо записами розмов.
 
Також ОСОБА_1 вказував, що поза увагою суду лишився той факт, що внаслідок необ`єктивного та упередженого службового розслідування відносно в. о. обов`язки начальника відділу профілактики страхових випадків Управління ОСОБА_4, який допустив неетичну поведінку, останній уникнув заходів дисциплінарного проступку, тоді як позивача було попереджено про відповідальність за розповсюдження неправдивих відомостей.
 
Судом не враховано, що позивач не притягався раніше до відповідальності за порушення трудової дисципліни.
 
Суд не врахував ступінь проступку, а також те, що доручена робота була не знайомою, оскільки таку раніше виконував інший працівник; часового проміжку такої звітності, порядок подання, а також чи настали будь-які наслідки негативного характеру для відповідача.
 
Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про дотримання відповідачем процедури застосування дисциплінарного стягнення.
 
Суд не взяв до уваги та не перевірив доводи позовної заяви щодо встановлення обмеженого терміну позивачу для надання пояснень та натомість з цього приводу врахував протилежну позицію відповідача.
 
Звернув увагу, що в матеріалах справи містяться звукозаписи наради від 23.10.2020 (дата видачі оспорюваного наказу), а також стенограми цих звукозаписів, із змісту яких зрозуміла неправдивість тверджень відповідача, з якими погодився суд в оскаржуваному рішенні. 
 
Суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду України в постанові від 19.10.2016 у справі №6-2801цс15), згідно якої пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, а також в рішенні не відобразив доводи позивача про позбавлення його права надати пояснення, яке передбачено                  ст. 149 КЗПП України, та мотиви їх не врахування. Також суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової комп`ютерно - технічної експертизи з метою підтвердження того, що саме 23.10.2020 у конкретний час ним було виконано фотокопії службової записки від 22.10.2022 із власноручним записом ОСОБА_1 про його бажання надати письмові пояснення протягом розумного строку.
 
За наведених обставин просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.07.2024 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги, подав відзив. Посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
 
Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній. Пояснив, що суд першої інстанції не взяв до уваги всіх аргументів позовної заяви та в оскаржуваному рішенні не навів мотивів відхилення таких доводів. Також пояснив, що ОСОБА_1 не перебуває з відповідачем у трудових відносинах, звільнений у зв`язку зі скороченням штату, а скасування наказу про оголошення догани, що є предметом даного спору, є необхідним для відновлення його доброго імені.
 
Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у 2017 році    ОСОБА_1 було прийнято на посаду завідувача сектору - страхового експерта з охорони праці сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків відділу профілактики страхових випадків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві.
Посадова інструкція завідувача сектору - страхового експерта з охорони праці сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків відділу профілактики страхових випадків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві затверджена в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві Ксьондзом С. М. 01.04.2019 та містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення. 
Зокрема в посадовій інструкції визначено наступне:
1.4. Завідувач сектору підпорядковується безпосередньо начальнику відділу;
1.5. Завідувач сектору в процесі виконання своїх посадових обов`язків керується: Конституцією України, указами Президента України, Кодексом законів про правцю України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та інше.
З Розділу 2 вище вказаної інструкції вбачаються завдання та обов`язки ОСОБА_1 , зокрема п. 2.1 встановлено, що завідувач сектору забезпечує опрацювання, оперативний облік та систематизацію отриманих повідомлень про нещасні випадки, що сталися на підприємствах та ін. Згідно п. 2.5. він забезпечує: оперативний облік та контроль за розслідуваннями нещасних випадків та їх результатами, з залученням до справ копій підтверджуючих документів чи відповідної інформації; надання у визначені строки звітності та аналітичної інформації з основних напрямів своєї діяльності; проведення моніторингу та розширеного аналізу виробничого травматизму; ведення та формування Реєстру нещасних випадків на виробництві, тощо.
Розділом 4 Посадової інструкції передбачена відповідальність, зокрема завідувач сектору несе персональну відповідальність за результати діяльності сектору в частині покладених на сектор завдань, а також: за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків та інше. Неналежне виконання завідувачем сектору посадових обов`язків визначених цією Посадовою інструкцією, перевищення повноважень або зловживання ними, порушення вимог законодавчих чи нормативно-правових актів, може служити підставою для притягнення його до відповідальності згідно із законодавством України.
18 серпня 2020 року, о 17 год. 20 хв., складено Акт про відсутність на робочому місці 18.08.2020 з 16 год. 22 хв. до 17 год. 30 хв. завідувача сектору -  страхового експерта з охорони праці сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків відділу профілактики страхових випадків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві ОСОБА_1 
З Довідки №38 від 18.08.2020, виданої Новопетрівською амбулаторією загальної практики-сімейної медицини вбачається, що ОСОБА_1 був на прийомі в лікаря-терапевта 18 серпня 2020 року.
25 серпня 2020 року на ім`я в.о. начальника Управління ВД Фонду соціального страхування України у м. Києві Сливкіну П. П. подана службова записка, згідно якої аналіз матеріалів розслідувань нещасних випадків проведених в грудні 2019 та січні-лютому 2020 завідувачем сектором профілактики та розслідування нещасних випадків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві ОСОБА_1 дає привід зробити висновки щодо порушень ним норм чинного законодавства України, зокрема Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17.04.2019 №339, в результаті неналежного виконання ним своїх трудових обов`язків і зокрема через свою недостатню кваліфікацію щодо розслідувань нещасних випадків, а саме з питань розслідування гострих профзахворювань COVID-19. В даній службовій записці викладено, прохання до керівництваа Управління про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за профнепридатністю.
07 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у                м. Києві, в якій повідомив, що 18.08.2020 у зв`язку з погіршенням самопочуття наприкінці дня підійшов до в.о. начальника відділу ОСОБА_4 з проханням піти на годину раніше, щоб встигнути до сімейного лікаря та отримавши дозвіл від нього, поїхав до лікарні. Підтвердженням його візиту до закладу охорони здоров`я є довідка від лікаря. Просив розглянути його заяву та надати письмову відповідь: чи пов`язане позбавлення його 100 % преміювання через відсутність на робочому місці 18.08.2020 (одна година з 16:30 до 17:30) з дозволу в.о. начальника відділу ОСОБА_4 Якщо так, то просить переглянути відсоток преміювання з урахуванням доданої довідки, якщо ні, то вказати причину та підстави позбавлення його 100 % щомісячної премії. До заяви долучив довідку №38 від 18.08.2020, згідно якої ОСОБА_1 був на прийомі в лікаря-терапевта 18.08.2020.
08 вересня 2020 року ОСОБА_1 написав заяву, в якій зазначив, що на багаторазові та наполегливі усні пропозиції начальника відділу страхових випадків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у                м. Києві ОСОБА_5 дає свою згоду на переведення з 11.09.2020 на займану нею посаду з одночасним звільненням для ОСОБА_5 займаної ним у теперішній час посади завідувача сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків - страхового експерта з охорони праці відділу страхових випадків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у               м. Києві.
Зі службової записки ОСОБА_1 від 08.09.2020 вбачається, що останній повідомляє начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві ОСОБА_7 про те, що під час засідання 08.09.2020 з 10.45 по 11.15 часу за участю начальника відділу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - страхового експерта з охорони праці сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків відділу профілактики страхових випадків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві на його адресу була висловлена нецензурна лайка; засідання 08.09.2020 у начальника відділу ОСОБА_5 було цілеспрямовано на відсторонення його з посади керівника сектору та супроводжувалося погрозами щодо подальшого звільнення за непокору; погрози розцінює як незаконні дії, пов`язані із незаконним звільненням з роботи в управлінні його дружини - ОСОБА_6 та її поновлення на роботі у судовому порядку.
10 вересня 2020 року Управлінням виконавчої дирекції фонду у м. Києві Фонду соціального страхування України видано наказ №22од про проведення службового розслідування та з`ясування обставин, викладених у службовій записці ОСОБА_1 від 08.09.2020, щодо можливого постійного тиску на нього з боку керівництва та працівників відділу профілактики страхових випадків Управління, а також застосування до нього погроз; утворена комісія для її проведення.
Згідно Протоколу засідання комісії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 16.09.2020, за результатами проведеного засідання складено акт службового розслідування, згідно якого не застосовано заходи дисциплінарного впливу до ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю підстав; попереджено ОСОБА_1 про недопущення в майбутньому розповсюдження неправдивих відомостей щодо керівництва Управління, а також керівництва та працівників відділу профілактики страхових випадків Управління; начальнику відділу профілактики страхових випадків Управління ОСОБА_5 здійснювати постійний контроль за виконанням посадових обов`язків працівників відділу профілактики страхових випадків Управління та за взаємодією між завідувачами секторів відділу з підпорядкованими працівниками.
Зі службової записки ОСОБА_5 від 22.10.2020 вбачається, що 21.10.2020, о 09 год. 30 хв., на нараді з працівниками відділу нею було надано завдання завідувачу сектору-страховому експерту з охорони праці сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків відділу ОСОБА_1 щодо проведення аналізу виробничого травматизму за 9 місяців 2020 року на підприємствах Шевченківського, Подільського, Голосіївського, Печерського та Святошинського районів та надання даної інформації їй 21.10.2020 до 13 год. 00 хв. (п. 2.5 Посадової інструкції позивача). В подальшому термін виконання ним було подовжено до 15 год. 00 хв., але станом на 17 год. 30 хв. 21.10.2020 завдання ОСОБА_1 так і не було виконано. Причиною невиконання, на її думку, є відсутність знань предмета по суті. Надати письмове пояснення з приводу невиконання завдання ОСОБА_1 відмовився.
23 жовтня 2020 року складено Акт про відмову ввід надання письмових пояснень ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 23.10.2020 виконуючий обов`язки начальника Управління ОСОБА_7 довів до ОСОБА_1 зміст службової записки ОСОБА_5 від 22.10.2020, в якій було зазначено про невиконання позивачем своїх посадових обов`язків. У зв`язку з обставинами викладеним у службовій записці начальника відділу профілактики страхових випадків Управління ОСОБА_5 в.о. начальника Управління ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_1 надати письмові пояснення із зазначенням причин невиконання своїх посадових обов`язків. Проте ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення. Причини своєї відмови не пояснив.
23 жовтня 2020 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві видано наказ №902к про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому догани. В даному наказі зазначено, що 22.10.2020 було виявлено факт невиконання посадових обов`язків завідувачем сектору - страховим експертом з охорони праці сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків відділу профілактики страхових випадків Управління ОСОБА_1, а саме у встановлений керівництвом відділу профілактики страхових випадків Управління термін не надав інформацію щодо проведення аналізу виробничого травматизму на підприємствах Шевченківського, Подільського, Голосіївського, Печерського та Святошинського районів м. Києва за 9 місяців 2020 року, чим порушив п. 2.5. розділу 2 Посадової інструкції завідувача сектору - страхового експерта з охорони праці сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків відділу профілактики страхових випадків Управління, затвердженої в.о. начальника Управління 01.04.2019 та п. 5.1. розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Управління, затверджених загальними зборами працівників Управління 15.08.2017. Надати письмові пояснення із зазначених вище обставин ОСОБА_1 відмовився, що підтверджено актом про відмову від надання письмових пояснень від 23.10.2020. На зворотній сторінці даного Наказу міститься наступний власноручний напис                     ОСОБА_1 , зроблений о 15 год. 21 хв. 23.10.2020: "З наказом не згоден. Даний наказ є незаконним та не відповідає фактичним обставинам. На його вимогу надати йому копію цього наказу ОСОБА_7 категорично відмовив".
Також судом першої інстанції встановлено, що до матеріалів справи учасниками справи надано наступні докази: виписки з лікарень, Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, наказ Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві Фонду соціального страхування України від 01.10.2020 №871к, посадова інструкція завідувача сектору - страхового експерта з охорони праці сектору профілактики та розслідувань нещасних випадків відділу профілактики страхових випадків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у                 м. Києві, яка містить підпис ОСОБА_8 про ознайомлення, службові записки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , стенограми, лист ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.05.2023 №2600-0602-8/104434, від 06.03.2024 №2600-0801-8/48425, від 19.03.2024 № 2600-0801/8/57865.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що при застосуванні до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідачем не було дотримано вимог трудового законодавства щодо підстав, умов та порядку його застосування.
Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
 
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана.
 
Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
 
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
 
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
 
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
 
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
 
При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
 
Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не має значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків - для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.
 
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
 
Суд першої інстанції, взявши до уваги вищенаведені обставини та встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 дорученого йому безпосереднім керівником завдання, а саме поза встановленим строком, що є порушенням Розділу 4 Посадової інструкції, а також врахувавши попередню роботу, зокрема обставини відсутності в робочий час на робочому місці 18.08.2020 та неналежне виконання ним своїх трудових обов`язків, в тому числі через недостатню кваліфікацію, щодо розслідувань нещасних випадків з питань розслідування гострих профзахворювань COVID-19, застосувавши норми трудового законодавства, які регулюють дані спірні правовідносини, та судову практику Верховного Суду, дійшов обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують та фактичного зводяться до власного тлумачення позивачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та незгоди з наданою судом оцінкою наявним у справі доказам.
Так, доводи апеляційної скарги про незаконне здійснення відповідачем службового розслідування не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки це передбачений законом порядок з'ясування обставин відсутності позивача на робочому місці, а не як він помилково вважає, що це незаконний психологічний тиск. До того ж, в апеляційній скарзі (том 4,                  а. с. 121) ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції правильно встановив обставини складання акту про відсутність позивача на робочому місці.
Доводи апеляційної скарги, що суд неправильно зазначив дату складання службової записки - 25.08.2020, тоді як останню складено 15.08.2020, колегія суддів відхиляє, оскільки, враховуючи хронологію подій, а саме визнання позивачем факту відсутності на роботі 18.08.2024, то районний суд вірно встановив, що службова записка була складена після цих подій, тобто після 18.08.2020, а не 15.08.2020.
Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнав, що суд першої інстанції правильно встановив обставини складання 18.08.2020 Акту про відсутність на робочому місці, то є недоречними доводи скаржника про те, що суд не надав оцінки, що Акт від 18.08.2020 є неправдивим  та складений з метою штучного створення формальних підстав для позбавлення позивача премії за серпень 2020 року. Більш того, як зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі (том 4,                           а. с. 121), що Акт від 18.08.2020 не скасовано, а відтак є чинним та правомірним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що суд в повній мірі не врахував зазначених у позовній заяві обставин щодо складання 25.08.2020 за вказівкою керівництва Управління ОСОБА_4 службової записки про невідповідність                      ОСОБА_1 займаній посаді. На думку позивача, зміст службової записки ОСОБА_4 доводить вчинення стосовно нього незаконного спонукання до звільнення з роботи у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я і відповідно є порушенням трудових прав, а також доводить факт вчинення відносно нього дискримінації за віковою ознакою та станом здоров'я.
Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява №36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів»; пункти 48-49 рішення  від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява №10441/06).
Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги),  що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими.  У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року №14-рп/2004).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
Як вбачається з матеріалів справи, відсутні докази того, що у співвідношенні з іншими працівниками Управління саме ОСОБА_1 запропоновано звільнитися через його вік та стан здоров'я, а зазначення в службовій записці ОСОБА_4 наступного: "19.08.2020 на пропозицію з боку виконувача обов'язків начальника відділу профілактики страхових випадків Управління ОСОБА_4 звільнитись за власним бажанням, ОСОБА_1 втік в черговий раз з роботи на лікарняний" не свідчить про дискримінацію щодо позивача за віковою ознакою та станом здоров'я, оскільки є частиною службового розслідування щодо відсутності працівника на робочому місці.
За вказаних вище обставин також не знаходять свого обґрунтування і доводи скаржника про те, що зазначені в службовій записці обставини ОСОБА_4 підтвердив у судовому засіданні 11.11.2021, як свідок.
Доводи про те, що про наявність службової записки ОСОБА_4 від 25.08.2020 ОСОБА_1 дізнався зі службової розмови з начальником відділу по роботі з персоналом ОСОБА_15 , яка відбулася 07.09.2020, о 16 год. 10 хв., також не можуть свідчити про дискримінацію відносно позивача, оскільки є лише отриманням останнім інформації про існування такого документу. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що начальник відділу профілактики страхових випадків ОСОБА_5 на службовій нараді, яка відбулася 08.09.2020, о 10 год. 30 хв., повідомила йому, що їй не відомо про існування складеної ОСОБА_4 службової записки. На думку позивача, ця обставина та обставина повідомлення йому 07.09.2020 про наявність службової записки свідчать про те, що фактично прийняття відповідачем рішення про заміну підстав для позбавлення ОСОБА_1 виробничої премії за серпень 2020 року відбулося саме 07.09.2020.  
Проте, такі аргументи скаржника теж не доводять обставин дискримінації щодо нього, а лише є його власним міркуванням щодо зміни підстав для відмови у виплаті премії за серпень 2020 року.
Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази про те, що про наявність службової записки ОСОБА_4 від 25.08.2020 позивач дізнався лише 07.09.2020 під час службової розмови з ОСОБА_15 , оскільки на підтвердження цієї обставини посилався на здійснені ним аудіозаписи розмови. Однак, такий доказ не можна вважати належним, достатнім та допустимим, оскільки згідно судової практики Верховного Суду даний доказ можна вважати допустимим, якщо запис розмови здійснено легально та за згоди співрозмовника. Проте, таких доказів матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного не заслуговують на увагу судової колегії посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що інші аудіозаписи службових розмов з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доводять факт дискримінації та психологічного тиску відносно нього.
З наведеного слідує, що позивачем не зазначено фактичних обставин, які б свідчили про допущення відповідачем чи його посадовими особами дискримінації по відношенню до позивача, зокрема за його віком та станом здоров'я, а тому є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку районного суду щодо відсутності доказів упередженого ставлення до ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги, що внаслідок неефективного службового розслідування ОСОБА_4 уникнув заходів дисциплінарного впливу не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки не доводять обставин порушення відповідачем положень трудового законодавства щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував обставин порушення відповідачем положень ч. 3 ст. 149 КЗпП України та при обранні виду стягнення не взяв до уваги попередню роботу працівника, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення наведено обставини, які передували притягненню ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Більш того, суд правильно звернув увагу, що при притягненні до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 відповідачем застосований найменш суворий захід стягнення передбачений ст. 147 КЗпП.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги аргументи позивача, що доручену роботу він виконував вперше, оскільки її раніше доручали іншому працівнику колегія суддів зазначає, що робота, яка була доручена ОСОБА_1 та яку останній не виконав у визначений йому керівництвом термін, безпосередньо визначена його посадовою інструкцією, про що вказувалося вище.
Статтею 29 КЗпП України визначено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку; визначити працівникові робоче місце.
Відповідно до статті 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.
Згідно статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу.
Як правильно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомлений під підпис з його посадовою інструкцією, а згідно з ДСТУ 4163:2020 відмітка про ознайомлення з документом свідчить про факт ознайомлення працівника зі змістом управлінської дії стосовно нього.
Сукупний аналіз наведеного свідчить про те, що позивач повинен був належним чином виконати доручену йому роботу, зокрема вчасно подати безпосередньому начальнику відповідний звіт.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника про те, що йому було надано вказівку виконати великий обсяг незнайомої для нього роботу за час, який на виконання цієї роботи витрачав інший працівник з великим досвідом роботи її виконання. З урахуванням цього також не мають правового значення і посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не з'ясував ким виконувалася така робота раніше та чи виконувалася взагалі, не з'ясовував часові проміжки подання звітності, порядок її подання, якими нормативно-правовими актами вони визначені, які наслідки неподання чи несвоєчасного її подання; чи настали будь-які наслідки негативного характеру для відповідача, у зв'язку з не виконанням дорученої ОСОБА_1 роботи у визначені строки.
Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про дотримання відповідачем вимог закону щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме те, що при обранні виду стягнення він врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну цим шкоду, попередню роботу працівника, у зв'язку з чим і застосував менш суровий вид - догана.
Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновку суду дотримання відповідачем процедури застосування до позивача дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає наступне.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не дотримався визначеного законом порядку та не надав йому розумного часу на підготовку пояснень, про що ним власноруч було зазначено на службовій записці ОСОБА_5 від 22.10.2020 та надав суду сфальсифіковану службову записку без такого напису.
Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи апеляційної скарги, оскільки в матеріалах справи міститься Акт від 23.10.2020, якому суд першої інстанції надав належну правову оцінку, про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень. А доводи скаржника, що відповідач надав сфальсифіковану службову записку ОСОБА_5 від 22.10.2020 без його написів про надання часу для надання пояснень не підтверджені належними доказами. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 долучив до відповіді на відзив копію службової записки ОСОБА_5 від 22.10.2020, яка є ідентичною копії, що долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву (том 1, а. с. 109, 138).
У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає недоречними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу в задоволенні його клопотання про проведення судової комп'ютерної технічної експертизи фотокопії службової записки від 23.10.2020.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції здійснив невірну оцінку доказів, зокрема пояснювальної записки ОСОБА_1 від 02.12.2020, щодо прискіпливого ставлення до нього з боку керівництва та колег, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки даний документ створено після прийняття Управлінням 23.10.2020 оспорюваного наказу про оголошення догани. Відтак, такий доказ не має правового значення при з'ясуванні судом обставин дотримання відповідачем вимог закону щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши відсутність конкретних фактів, які б свідчили про порушення відповідачем вимог трудового законодавства при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.
Водночас, колегія суддів зауважує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ? від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
 
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України 
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 липня 2024 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 18 листопада 2024 року.
 
Головуючий                                                                                О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                       О. В. Желепа
 
                                                                                                 О. В. Немировська