Справа № 130/504/24
Провадження № 22-ц/801/2101/2024
Категорія: 99
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2024 року	Справа № 130/504/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних прав:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М., 
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Снітко Віктор Анатолійович, на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2024 року, ухвалу під головуванням судді Вернік В. М. в залі суду в місті Жмеринка, дата складення повного тексту ухвали 12.08.2024,
в цивільній справі № 130/504/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Ямпільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,
встановив:
Короткий зміст вимог 
У лютому 2024 року  ОСОБА_1  звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буша Могилів-Подільського (раніше Ямпільського) району Вінницької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Переславль-Заліський Ярославської області російської федерації.
Зава мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Переславль-Заліський Ярославської області російської федерації помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підтвердження чого він до цієї заяви долучив копію свідоцтва про смерть, що видане у російській федерації. Вказує, що за життя батьку на підставі державного акту належала земельна ділянка площею 3,2356 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Після смерті батька заявник має намір успадкувати земельну ділянку.
ОСОБА_1 указує, що подав свідоцтво про смерть батька видане рф, а тому факт смерті батька вже зареєстрований іноземним органом реєстрації. В свою чергу, посилається на ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. 
У ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року передбачено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів. 
Однак для України дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї 1997 року у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.
Заявник указує, що смерть особи є юридичним фактом, який має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин. Встановлення даного факту смерті його батька судом необхідне з метою оформлення свого права на спадщину, яке має полягати у тому, що після встановлення факту смерті батька органами РАЦС він зможе отримати свідоцтво про смерть, а після цього він зможе звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2024 року заяву залишено без розгляду.
Роз`яснено заявнику ОСОБА_1 право подати позовну заяву на загальних підставах.
Ухвала суду мотивована тим, що вимоги заявника суто щодо встановлення факту смерті спадкодавця ОСОБА_3 не підлягають вирішенню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви та доданих до неї документів, а також з пояснень представника заявника в судовому засіданні встановлено спір про право, що є визначеною законом підставою для залишення даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
Також, посилаючись на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №№200/14136/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 в справі №287/167/18-ц, суд дійшов висновку, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними; якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження; якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Водночас місцевим судом зазначено, що для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини необхідно мати свідоцтва про смерть спадкодавця, оскільки положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, не міститься безпосередньої умови додання документа, що підтверджує смерть спадкодавця, до заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У серпні 2024 року суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Снітко В. А. не погоджуючись з ухвалою суду подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, порушенням прав та інтересів заявника, та неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Наголошує, що суд першої інстанції помилково вважає встановленими обставини, що мають значення для справи, на які він посилається в оскаржувальній ухвалі.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 06 вересня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий - суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2024 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з не сплатою судового збору.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду на 01 жовтня 2024 року з повідомленням сторін у режимі відеоконференції в Ямпільському районному суді Вінницької області.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суд першої інстанції не є обґрунтованим, оскільки суд дійшов до нього всупереч вимогам ЦПК на підставі неповно перевірених обставин справи та дійсних взаємин сторін і з порушенням вимог ЦПК. Зазначає, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що нібито у даній справі наявний спір про право, оскільки заявник звернувся для підтвердження наявності факту, який має значення для охорони його прав та інтересів, створення умов для здійснення ним майнових прав, що є підставою для розгляду цієї заяви у порядку окремого провадження, а не з метою захисту від порушення таких прав іншими особами, а жодних відомостей, які б вказували на існування спору про право у матеріалах справи не має. Крім того, в ухвалі судом не зазначено між ким у ОСОБА_1 існує спір про право у цій справі, так як існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу
Представник заінтересованої особи Ямпільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслав до суду заперечення в яких просив врахувати, що 26.02.2022 Міністерством юстиції України прийнято наказ №606/5 «Про внесення змін до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні». Так, до Правил внесено певні зміни, зокрема главу 1 розділу ІІ доповнено новим пунктом 14, яким визначено, що у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Тобто було запроваджено принцип екстериторіальності. Зазначає, що на час дії державної реєстрація смерті провадиться в день звернення заявника будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Відзив від інших учасників справи на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив. 
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Адвокат Снітко В. А., який діє в інтересах  ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просить розглянути справи у його відсутність та без участі ОСОБА_1 . Вказав, що апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити повністю.
Представник заінтересованої особи Ямпільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслав до суду заперечення, в яких просив розглянути справу без його участі. 
Заінтересована особа  ОСОБА_2  в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки, заінтересована особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Як встановлено з матеріалів справи, заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буша Могилів-Подільського (раніше Ямпільського) району Вінницької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Переславль-Заліський Ярославської області російської федерації.
Вказував, що єдиним шляхом державної реєстрації смерті батька та отримання свідоцтва про смерть українського зразка є рішення суду про встановлення юридичного факту.
На підтвердження своїх вимог, до заяви надав суду копію свідоцтва про смерть  ОСОБА_3  від 29 квітня 2023 року, що видане у російській федерації (оригінал у заявника), а також копію довідки про смерть С-02477 від 29 квітня 2023 року (оригінал у заявника) (а.с. 22-24).
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2024 року заяву залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику ОСОБА_1 право подати позовну заяву на загальних підставах.
Ухвала суду мотивована тим, що вимоги заявника суто щодо встановлення факту смерті спадкодавця ОСОБА_3 не підлягають вирішенню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви та доданих до неї документів, а також з пояснень представника заявника в судовому засіданні встановлено спір про право, що є визначеною законом підставою для залишення даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду
З такими висновками суду повністю погодитися не можна.
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.
На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.
Відповідно 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Згідно цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Також Міністерство юстиції України з метою формування єдиної практики застосування положень законодавства щодо внесення змін до актових записів цивільного стану, складених компетентними органами російської федерації та республіки білорусь, надіслало Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції роз`яснення з цього приводу листом від 12.06.2023 р. N 75326/8.4.2/32-23.
Зазначеним листом роз`яснено, що Україна є учасницею Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені Держав - членів Співдружності Незалежних Держав у м. Мінську 22 січня 1993 року (далі - Конвенція), відповідно до частини першої статті 13 якої документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.
Проте з прийняттям Закону України від 01 грудня 2022 року N 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року" дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року (з дати повідомлення Виконавчого комітету СНД як депозитарія цієї Конвенції).
При цьому процедура внесення змін до актового запису цивільного стану та його поновлення передбачає обов`язковість подання свідоцтв, у яких зазначені неправильні, неповні відомості чи відомості, які підлягають зміні, копії документів (виписки з них), які підтверджують дані, необхідні для поновлення актового запису цивільного стану, свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (пункт 1.17 Правил внесення змін).
З урахуванням статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Наразі пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року N 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального засвідчення.
При цьому вказана постанова не обмежує можливість прийняття та застосування відповідних документів залежно від часу їх видачі та відповідно охоплює документи, видані як до, так і після набрання нею чинності.
З огляду на викладене, під час розгляду клопотань про внесення змін до актових записів цивільного стану, складених на території російської федерації та республіки білорусь, у відносинах з якими зупинено дію Конвенції, застосовується встановлений законодавством механізм внесення змін до актових записів цивільного стану, складених компетентними органами іноземних держав, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, а свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану та інші видані компетентними органами цих держав документи, подання яких є обов`язковим, приймаються під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування без додаткового засвідчення незалежно від дати їх видачі.
Таким чином, станом на день розгляду справи судом першої інстанції свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації.
До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-3831св24), від 20 вересня 2024 року у справі № 522/15604/21 (п. 90 постанови) (провадження № 61-9233св24).
Із матеріалів справи встановлено, що факт смерті батька заявника ОСОБА_1 в м. Переславль-Залеський, Ярославської області, російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділ № 4 Сергієво-Посадського управління РАГС Головного управління РАГС московської області склав актовий запис про смерть ОСОБА_3 № 170239500012000803005 від 29 квітня 2023 року й видав відповідне свідоцтво НОМЕР_1 , оригінал якого є у заявника (а. с. 29). Також є оригінал довідки про смерть ОСОБА_3 № С-02477 від 29 квітня 2023 року, видане тим самим органом (а. с. 28).
Будь-які докази відмови у прийнятті зазначених документів компетентними органами України в матеріалах справи відсутні.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18)).
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 березня 2018 року в справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року в справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року в справі № 9901/497/18 зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Звертаючись до суду із заявою,  ОСОБА_1 вказував, що встановлення факту смерті його батька, необхідно йому для подальшого оформлення свого права на спадщину.
Проте матеріали справи не містять доказів того, що заявник звертався до будь-яких органів державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема Ямпільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для отримання свідоцтва про смерть батька.
Спеціальним законодавством встановлений позасудовий порядок вирішення спірного питання, зокрема процедура отримання необхідних документів. 
У разі порушення права  ОСОБА_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану, заявник не позбавлений можливості оскаржити їх дії чи бездіяльність у судовому порядку. За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існуватиме у сфері публічно-правових відносин.
Таким чином, надані заявником докази не свідчать, що він використав позасудовий порядок встановлення факту смерті свого батька.
Суд першої інстанції помилково залишив заяву без розгляду вказавши, що заявник має право подати позовну заяву на загальних підставах, оскільки розгляд заяви ОСОБА_1 віднесено до повноважень інших органів і за законом не підлягає судовому розгляду, суд першої інстанції повинен був закрити провадження у даній справі з підстав того, що вказана справа не підлягає розгляду у в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства ( п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).
За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому ухвала суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 та ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, оскільки зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційним судом не вирішувалася заява по суті заявлених вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 255, 367, 377, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Снітко Віктор Анатолійович, задовольнити частково.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2024 року скасувати.
Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Ямпільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                         Ю. Б. Войтко
Судді:                                                        І. В. Міхасішин
                                                                         І. М. Стадник