ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 627/455/23                                        Головуючий суддя І інстанції Каліберда В. А.
Провадження № 22-ц/818/2923/24                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року                                                                                       м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                 Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лисенка Андрія Олександровича на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 03 червня 2024 року, по цивільній справі № 627/455/23, за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У травні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк „Приват Банк” звернулося з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в яких позивач просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.03.2012 в розмірі 69100,13 грн. та за кредитним договором №б/н від 11.06.2021 в розмірі 31464,45 грн., а також судовий збір.
Представник позивача АТ комерційний банк “ПриватБанк” у відкрите судове засідання не прибув, однак надав заяву про розгляд справи у відсутність представника.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених у відзивах на позовні заяви.
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 03 червня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість: за договором б/н від 29.03.2012 та від 14.06.2021 станом на 22.02.2023 в розмірі 58544,20 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредита в розмірі 48593,14 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9951,06 грн.; за договором б/н від 11.06.2021 станом на 28.02.2023 в розмірі 31464,45 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредита в розмірі 31452,60 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11,85 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 4804 грн.36 коп.
В задоволенні інших позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1  – адвокат Лисенко Андрій Олександрович в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 судові витрати в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не наддав належної оцінки доказам у справі. Так, не звернув увагу на те, що вона не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг та в анкеті-заяві не зазначалася процентна ставка.
Вказав, що 14.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області із заявою про те, що 11.06.2021 невстановлена особа шляхом обману заволоділа коштами з його банківської картки у розмірі 30 000 грн. За даним фактом 15.06.2021 були внесені відомості до ЄРДР за № 120212262100000225 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України яке, як вбачається з апеляційної скарги, на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, винних осіб не встановлено.
Вказав, що відповідач повідомив АТ КБ “Приватбанк” про незаконність проведення вказаних транзакції, прохав заблокувати банківську картку з метою випуску нової платіжної картки. Відповідно, 14.06.2021 року було отримано нову банківську карту для обслуговування банківського рахунку. Так, одночасно заявимо, що відповідне незаконне списання було виявлено 11.06.2021 року пізно ввечері. Оскільки 12.06.2021 року та 13.06.2021 року є вихідними днями - подання відповідних заяв відбулося в перший робочий день. Зазначимо суду, що вказані свідомі та правомірні дії Відповідача не свідчать про ухилення від виконання обов`язків, які в останнього є перед АТ КБ “Приватбанк”, а підтверджують незаконність отримання грошових коштів та відсутність у Відповідача вини, яка потягнула б за собою сплату відповідних грошових коштів. Відповідно до документів, що були надані Позивачем на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів від 21.11.2023 року, та які містяться в матеріалах справи, що в період часу з 11.06.2021 до 12.06.2021 на ім`я клієнта ОСОБА_1 було оформлено чотири кредити за програмою “Оплата частинами” на суми 39 504 грн., 6 064 грн., 10 064 грн. та 1 264 грн. Вказані продукти були оформлені онлайн та підписані клієнтом за допомогою “Простого електронного підпису”. Вивченням витягу за картою № 5363542308978866 встановлено, що клієнт не згоден з транзакціями зі сплати першого платежу за “Оплатами частинами”, переказами грошових коштів на адресу отримувача “Globalmoney”, отриманням готівки в банкоматі CAHE9238 (м. Херсон, вул. Католічна, б. 34), передавторизацію на сайті Rozetka, та проведення операції на мерчанті банку АТ “Конкорд”, термінал E0104901. Згідно даних ПК “Ecommerce” та ПК PAN-Like встановлено, що карту № НОМЕР_1 12.06.2021 о 0:31:17 додано до платіжної системи A-pay. Всі вказані операції в банкоматі виконано з використанням не фізичної карти № НОМЕР_1 , а її токену. Токен карти № 5363542308978866 — 5155478012806337. Фотоматеріали з банкомату CAHE9238 непригодні для ідентифікації клієнта, обличчя закрито маскою (додається до відповіді). В ході перевірки було направлено заявку на отримання логу входів клієнта ОСОБА_1 в його акаунт в Приват24 (SIMMON) та запитано дану інформацію через ПК login-monitoring. Вказані комплекси не містять інформацію про входи, здійснені у 2021 р. (в зв`язку з закінченням періоду зберігання). Згідно ПК “Адмін. панель Приват24” встановлено, що 11.06.2021 о 15:50:11 було змінено пароль входу в Приват24, IP-адреса зміни паролю: 46.133.184.102 (додається інформація про зміну паролю), пристрій — iPhone (imei: 224ef54e8b23c9ce12f13e4105da475efee1f02a). 11.06.2021 о 15:52:36 змінено логін з НОМЕР_2 на НОМЕР_3 . 11.06.2021 о 15:54:57 знову змінено пароль, але вже з використанням іншого пристрою — iPhone8,4 (imei: DB540D95-E231-4247-A1EC 20B2822BE86E), IP-адреса зміни паролю: 46.133.4.212 (інформація додається), геопозиція зміни паролю: додано до відповіді. (м. Херсон). В ході вивчення ПК “Архів повідомлень” встановлено, що інформація щодо повідомлень, які надходили клієнту в червні 2021 р. відсутня в зв`язку з закінченням строку зберігання. При вивченні даних, отриманих за заявкою OTPPAS (Вибірка SMS-повідомлень з ОТР паролями) та SMSARC (Архів вихідних SMS за номером телефону) встановлено, що інформація про отримання клієнтом повідомлень з ОТР паролями та архів вихідних SMS відсутні у зв`язку з закінченням строку зберігання. В ході вивчення даних ПК VRS встановлено, що 14.06.2021 р. клієнт зателефонував на 3700, та заявив, що 11.06.2021 р. йому зателефонувала невідома особа, назвалася співробітником ПриватБанку та повідомила, що йому треба пройти чергову ідентифікацію, для цього клієнт повинен надати даній особі чотири цифри (OTPпароль), які йому буде надіслано, що і було виконано клієнтом. Клієнт надав номери телефонів, з яких йому телефонували: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 . Записи телефонної розмови на 3700 Вам буде надіслано на електронну адресу суду: inbox@kk.hr.court.gov.ua. Проте, зазначені записи до суду Позивачем надано так і не було. Перевіркою номерів 380567976010 та 380508309342 встановлено, що вони належать Банку, але в означений період (з 10.06.2021 до 16.06.2021) дзвінків з даних номерів клієнту ОСОБА_1 з Банку не надходило. Тобто Позивач сам підтверджує, що Відповідач не отримував кредитні кошти і доказів на спростування даного твердження Позивачем не надано, а наявні в справі докази підтверджують те, що Відповідач кошти не отримував. 
Зазначив, що за відсутністю обставин, які безспірно доводять, що Відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, правильним є висновок про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, від 14 лютого 2018 року у справі N 127/23496/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц.
Зауважує, що Відповідач звертався до Банку з повідомленням про несанкціоноване зняття грошових коштів з його карткового рахунку. Відповідно, ризик фінансових збитків та відповідальність за такі дії несе, саме АТ КБ “Приватбанк”. Таким чином, в порушення п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання» банком було продовжено наступні операції з банківського рахунку, не враховуючи фактичну відмову від таких операцій Відповідача. Відповідними діями, Позивач сприяв шахраям у заволодінні грошовими коштами Позивача.
Вказує, що в Анкеті-заяві не зазначено жодних умов отримання кредиту, а інших документів Відповідачем не підписувавсь - всі вказані у позові вимоги щодо відсотків за користування, пені, комісії є безпідставними та не відповідають вимогам ст. 1055 ЦК України. Сам позивач надає в якості доказів декілька різних варіантів карток, не вказуючи, з яких підстав ним вирішено, що відповідач погодивсь на отримання кредиту з певними відсотковими ставками кредитування, пенею, штрафними санкціями тощо.

Зазначає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Між сторонами не виникло кредитних правовідносин, а тому стягнення є необґрунтованим та таким, що суперечить фактичним обставинам справи, а у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю та фактично відсутністю між сторонами кредитних правовідносин. наданий до суду паспорт споживчого кредиту в жодному разі не доводить, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір.
Зазначає, що для повного та належного розгляду справи, Позивачу слід було надати до суду виписку за банківським рахунком, починаючи з 29.03.2012 року і суд першої інстанції був позбавлений в повному обсязі вирішити справу та у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із недоведеністю. Підсумовуючи вищевикладене, з врахуванням несанкціонованого списання грошових коштів у сумі 29 983, 38 грн з рахунку Відповідача, про що було відомо Позивачу та у звязку з чим відкрито кримінальне провадження, а також з врахуванням незаконного списання з рахунку Відповідача грошових коштів на погашення не погоджених в двосторонньому правочині процентів у сумі загалом 30 366, 71 грн, - позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, відповідно до ст. 367 ЦПК України дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, має заборгованість за ним, тому з нього підлягає частково стягненню сума заборгованості. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, який є обґрунтований та доводами скарги не спростовується.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 29 березня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.24, т.1). Із вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку вбачається, що вона містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію.
Анкета-заява не містить даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії, тощо.
Відповідачем 14.06.2021 було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту, в якому інформація щодо обслуговування кредитних карток надана споживачу 14.06.2021 та є чинною і актуальною до 29.06.2021 (а.с.25-28, т.1, а.с.182-192, т.2).
Згідно п. 3 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14.06.2021 сторони уклали угоду про використання простого електронного підпису: сторони визнали простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТР- пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додаткових або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір.
Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.
Отже, підписавши 14.06.2021 Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг за допомогою електронного підпису, відповідач погодився із запропонованими йому умовами кредитування, оскільки в даному випадку, всі умови та правила містяться в одному документі, а не є окремим додатком до договору.
Факт звернення відповідача до АТ КБ «ПриватБанк» 14.06.2021 з метою отримання банківської картки підтверджується й представником відповідача у відзиві на позовну заяву та довідкою АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що 14.06.2021 відповідачу ОСОБА_1 було надано кредитну картку НОМЕР_6 , тип картки - карта «Універсальна» GOLD.
Пунктом п. 1.3 Заяви сторони узгодили, що річна відсоткова ставка за картою « Універсальна» GOLD становить 40.8%, тип процентної ставки - фіксована.
Згідно п.1.4 Заяви сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за наявності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно; 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно – у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту для карт Універсальна GOLD – 81,6 % річних.
Відповідач підписавши вказану заяву, погодився зі всіма істотними умовами кредитування, оскільки під час підписання заяви приєднання, відповідачу було відомо про умови кредитування.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 11.06.2021 було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг із використанням ОТР пароля (а.с.9-19, т.2).
Пунктом 3 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 11.06.2021 сторони уклали угоди про використання простого електронного підпису: сторони визнали простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТР- пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додаткових або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір.
Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.
Таким чином, що підписавши 11.06.2021 за допомогою електронного підпису ,зі застосуванням ОТР- паролю, відповідач погодився із запропонованими йому умовами кредитування, оскільки в даному випадку, всі умови та правила містяться в одному документі а не є окремим додатком до договору.
У подальшому відповідач з метою отримання послуги «Оплата частинами» 11.06.2021 з використанням ОТР - пароля підписав: заяву на отримання кредиту, паспорт кредиту та графік кредиту, з яких вбачається, що ОСОБА_1 прохає надати йому кредит в розмірі 39504,00 грн. на 10 місяців, з щомісячною оплатою у розмірі 3954,35 грн., у тому числі проценти за користування кредитом 0,01% - 3,95 грн.; перший платіж – 11.07.2021, останній платіж – 11.03.2022 (а.с.20-25, т.2).
У заяві на отримання кредиту ОСОБА_1 підтвердив зобов`язання за договором 21061131498815 від 11.06.2021 і доручив банку встановити регулярний платіж з картки/рахунку НОМЕР_1 на погашення заборгованості.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Згідно зі статтею 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 29.03.2012 процентна ставка не зазначена (а.с. 24, т.1).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, з урахуванням складових його повної вартості, зокрема, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався також на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна Contract, Універсальна ГОЛД, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, 30 днів пільгового перірду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна Contract, Універсальна ГОЛД та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін та інші умови.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» ознайомився та погодився відповідач, підписуючи 29.03.2012 заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Отже, за таких обставин та за відсутності наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи банку, відсутність у заяві від 29.03.2012 домовленості сторін про порядок сплати відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк»(www.privatbank.ua), ним неодноразово змінювалися, а тому надана позивачем роздруківка із сайту не може вважатись належним доказом.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Так, у даній постанові Великої Палати Верховного Суду відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Відсутність у матеріалах справи підписаних відповідачем Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, унеможливлює встановлення усіх умов кредитного договору, проте не свідчить про те, що сторони не перебувають у договірних правовідносинах.
Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу було надано чотири кредитні картки, а саме: № НОМЕР_7 (дата відкриття 10.06.2014, термін дії 01/18); № НОМЕР_8 (дата відкриття 03.01.2018, термін дії 09/21); № НОМЕР_1 (дата відкриття 11.07.2019, термін дії 07/23); № НОМЕР_6 (дата відкриття 14.06.2021, термін дії 01/25) (а.с.23, т.1).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 10.06.2014 відбувся старт карткового рахунку та було встановлено кредитний ліміт у розмірі 4000 грн, який у подальшому збільшувався, останній раз 14.06.2021 до 57000 та 13.10.2021 було зменшено до 0,00 грн ( а.с. 22, т.1).
Згідно виписки по рахунках ОСОБА_1 за договором б/н за період 10.06.2014-24.02.2023 (а.с.16-21, т.1) та виписки по рахунках за договором б/н за період 01.01.1999-03.12.2023 (а.с.193-198, т.2) наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами наданими позивачем, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, поповнював рахунок через термінали самообслуговування, вносив платежі за кредит «Оплата частинами», здійснювалося списання щомісячних платежів за договорами, здійснював переказ коштів, знімав готівку, тощо.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.02.2023 у ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» мається заборгованість в розмірі 69100,13 грн., а саме: 59149,07 грн. заборгованість за тілом кредита; 9951,06 грн. заборгованість за простроченими відсотками.
Тобто матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості та виписками по рахунках підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 , користувавсь кредитними картками з 12.09.2014, при цьому вимог про визнання кредитних договорів недійсними в цілому або їх частин недійсними, а також про зміну або розірвання договорів з передбачених законом підстав, відповідач не заявляв, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину згідно ст.204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі підписаних між ними заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29.03.2012 та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 14.06.2021.
Враховуючи доведення факту існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, отримання позичальником кредитних коштів, та не спростування вимог банку про порушення зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту, та те, що матеріалами справи не підтверджено встановлення ОСОБА_1 кредитного ліміту у розмірі, більшому ніж 57 000 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заборгованості за тілом кредита з 57000,00 грн. до 48 593,14 грн. шляхом відрахування списаних банком відсотків за користування кредитом за період з 01.12.2019 по 14.06.2021 (за період з початку нарахування відсотків та до підписання відповідачем 14.06.2021 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг) від встановленого кредитного ліміту на платіжну карту (57 000 грн. – 8406,86 грн).
Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9951,06 грн., то вони підлягають задоволенню, оскільки з розрахунку заборгованості (а.с.13-15, т.1), графа «сальдо за нарахованими відсотками на прострочці, які не включені в заборгованість накопичувальним підсумком» вбачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 по відсоткам за користування кредитом становить 9951,06 грн. та період їх нарахування є з 01.02.2022 по 22.02.2023, тобто нарахування відсотків за користування кредитом відбулося вже після підписання відповідачем 14.06.2021 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с.182-192,т.2) з встановленими відсотками за користування кредитом та отримання ним 14.06.2021 кредитної картки «Універсальна GOLD».
Доводи скарги про те, що не підлягає стягненню заборгованість, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Як вбачається у підписаній сторонами у справі Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11.06.2021, заяві на отримання кредиту, графіку платежів за споживчим кредитом «Оплата частинами», паспорту кредита, сторони погодили істотні умови, у тому числі й строк надання кредиту, розмір щомісячного платежу та процентів за користування кредитом.
Однак, відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку (а.с.193, т.2, зворотня сторона), з якої вбачається, що на виконання прохання ОСОБА_1 , зазначеного в заяві від 11.06.2021 (а.с.20, т.2) з картки ОСОБА_1 №5363542308978866 11.06.2021 відбувалося списання першого платежу за покупку на суму 39504,00 грн. за сервісом «Оптала частинами».
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним.
Щодо тверджень у скарзі про те, що позивачем були списані кошти у результаті шахрайських дій з банківського рахунку відповідача а також зняття готівки в терміналі на загальну суму 29 983, 38 грн. та відсутність у відповідача вини, яка потягнула б за собою сплату відповідних грошових коштів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно умов анкети-заяви від 11.06.2021, сторони уклали угоду про використання простого електронного підпису та погодили, що визнають простим електронним підписом такі способи підписів Позивача: ОТР-пароль, QR-код, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках, або офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку, шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.
14.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області із заявою про те, що 11.06.2021 невстановлена особа шляхом обману заволоділа коштами з його банківської картки у розмірі 30 000 грн. За даним фактом 15.06.2021 були внесені відомості до ЄРДР за № 120212262100000225 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 110, т.1), яке, як вбачається з відзиву на позовну заяву, на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, винних осіб не встановлено.
З листа АТ КБ «Приват Банк» від 13.12.2023 №12088533-ВБ вбачається, що вивченням витягу за картою № НОМЕР_1 встановлено, що клієнт не згоден з транзакціями зі сплати першого платежу за «Оплата частинами», переказами грошових коштів на адресу отримувача «Globalmoney», отримання готівки в банкоматі САНЕ9238 (м. Херсон, вул.Католична №34), передавиторизацію на сайті Rozetka та проведення операції на мерчанті банку АТ «Конкорд», термінал Е0104901.
Також з листа вбачається, що згідно даних ПК «Ecommerce» та ПК PAN-Like встановлено, що карту № НОМЕР_1 12.06.2021 о 0:31:17 додано до платіжної системи А-pay. Всі вказані операції в банкоматі виконано з використанням не фізичної карти № НОМЕР_1 , а її токену. Токен карти № НОМЕР_9 . Фотоматеріали з банкомату САНЕ9238 непригодні для ідентифікації клієнта, обличчя закрито маскою.
Згідно ПК "Адмін. панель Приват24" встановлено, що 11.06.2021 о 15:50:11 було змінено пароль входу в Приват24, ІР – адреса зміни паролю: 46.133.184.102, пристрій - іPhone. 11.06.2021 о 15:52:36 змінено логін з НОМЕР_2 на НОМЕР_3 (фінансовий номер телефону вказаний в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11.06.2021, графіку погашення платежів та паспорті). 11.06.2021 о 15:54:57 знову змінено пароль, але вже з використанням іншого пристрою – іPhone8,4, ІР – адреса зміни паролю: 46.133.4.212, геопозиція зміни паролю м. Херсон.
В ході вивчення ПК "Архів повідомлень" встановлено, що інформація щодо повідомлень, які надходили клієнту в червні 2021 року відсутня, в зв`язку з закінченням строку зберігання.
При вивченні даних, отриманих за заявкою OTPPAS (Вибірка SMS-повідомлень з ОТР паролями) та SMSARC (Архів вихідних SMS за номером телефону) встановлено, що інформація про отримання клієнтом повідомлень з ОТР паролями та архів вихідних SMS відсутня у зв`язку з закінченням строку зберігання.
В ході вивчення даних ПК VRS встановлено, що 14.06.2021 клієнт зателефонував на 3700 та заявив, що 11.06.2021 йому зателефонувала невідома особа, назвалася співробітником ПриватБанку та повідомила, що йому треба пройти чергову ідентифікацію, для цього клієнт повинен надати особі чотири цифри (ОТР - пароль), які йому буде надіслано, що і було виконано клієнтом. Клієнт надав номери телефонів, з яких йому телефонували: НОМЕР_4 та НОМЕР_10 . Перевіркою вказаних номерів встановлено, що вони належать Банку, але в означений період (з 10.06.2021 по 16.06.2021) дзвінків з даних номерів клієнту ОСОБА_1 від Банку не надходило.
У ході перевірки встановлено, що операції по зняттю грошових коштів через банкомат було здійснено за токеном карти № НОМЕР_1 , оформлення «Оплати частинами» було здійснено онлайн та підписані клієнтом за допомогою «Простого електронного підпису». 11.06.2021 було здійснено зміну паролю входу в акаунт клієнта в Приват24 з двох різних пристроїв та того ж дня було змінено логін (фін. номер). 11.06.2021 ОСОБА_1 надав ОТР – пароль в ході діалогу з невстановленими особами, що назвалися співробітниками Банку.
Також факт здійснення відповідачем телефонного дзвінка до ПриватБанку з метою повідомлення про шахрайські дії підтверджується й поясненнями представника відповідача, наданими в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.
Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу (статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Пунктами 14.14, 14.15 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк, зокрема, зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.
При цьому обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.
Згідно з пунктом 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.
Відповідно до пункту 3, 12 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача.
Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, набудь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.
Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.
Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу.
Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.
При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Як встановлено судом, саме відповідач ОСОБА_1 своїми діями, а саме повідомленням невстановленим особам, що назвалися співробітниками Банку ОТР – паролю, сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Враховуючи вищевикладене, положення умов договору між сторонами, ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року № 705, відсутні підстави вважати, що банком порушено вимоги чинного законодавства.
Таким чином, вина АТ КБ «ПриватБанк» у здійсненні транзакцій по рахункам позивача не доведена, окрім цього відповідач з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, відновлення залишку коштів на рахунках та зупинення нарахування санкцій не звертався.
Доводи скарги відповідача про те, що йому не відомі були умови кредитного договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема анкетою-заявою від 29 березня 2012 року та паспортом споживчого кредиту від 14 червня 2021 року, які підписані відповідачем.
У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заперечуючи проти укладання самого договору Відповідач, належним чином сповіщений про день розгляду справи, що підтверджено матеріалами справи, не звертався із клопотанням до суду першої інстанції про призначення проведення судової почеркознавчої експертизи, як і не звернувся із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним.
Також, колегія не приймає до уваги доводи апелянта, що кредитні кошти, які є предметом стягнення за вимогами банку в цій справі, були несанкціоновано одержані сторонніми особами шахрайським шляхом, оскільки відповідачем не надано суду відповідних доказів.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
       Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
       Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апелянтом всупереч визнаного у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку не доведено належними та допустимими доказами, що списання грошових коштів з карткових рахунків відповідача відбулося не за його волею, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, та відповідно до статті 375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лисенка Андрія Олександровича– залишити без задоволення.
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 03 червня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Повний текст судового рішення складений 23 грудня 2024 року.
Головуючий                                                                        В.Б.Яцина.

Судді                                                                                        Ю.М.Мальований.

                                                                               О.В.Маміна.