ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9713/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя                              Парінов А.Б. 
судді:                                                   Грибан І.О.
                                                            Ключкович В.Ю.
при секретарі судового засідання Зіньковській Ю.В.
за участю учасників судового процесу:
від позивача: Перепелиця А.В.
від відповідача (апелянт): Урєкє А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

          Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у якому просило суд про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 30.05.2022 № 0000440-1300-3100.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що оскаржувана податкова вимога була складена відповідачем з порушенням приписів чинного податкового законодавства, оскільки позивач не є платником частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучаються до державного бюджету відповідно до закону», а є господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій якого не належать державі» Акціонерному товариству «Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України»; частина чистого прибутку не належить до податків і зборів, відповідно, підстав для сплати ПАТ «Укрнафта», як платником податків і зборів, частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучаються до державного бюджету відповідно до закону чинним законодавством, на думку позивача, не передбачено. Також, апелянт зауважував на тому, що ПАТ «Укрнафта» не узгоджувало зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучаються до державного бюджету відповідно до закону, і таке зобов`язання для ПАТ «Укрнафта» не визначалося до сплати контролюючим органом.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року та призначено справу до апеляційного розгляду у судове засідання на 01 жовтня 2024 року.
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року продовжено строк розгляду справи №640/9713/22 та оголошено перерву у розгляді даної справи до 22 жовтня 2024 року.
У судовому засіданні 22 жовтня 2024 року представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укрнафта» зареєстровано за податковою адресою: 04052, місто Київ, Шевченківський район, провулок Несторівський, буд. 3-5, ЄДРПОУ: 00135390, та знаходиться на обліку в Головному управлінні ДПС міста Києва.
Як було встановлено судом та не заперечувалось, сторонами, ПАТ «Укрнафта» 28.05.2021 року було подано до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2018 рік, де в рядку 13 «Частина чистого прибутку (доходу) дивіденди на державну частку, що підлягають сплаті» та визначено позивачем до сплати суму дивідендів у розмірі 965 730 186 грн.
Також позивачем подано до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2020 рік, де в рядку 13 «Частина чистого прибутку (доходу) дивіденди на державну частку. що підлягають сплаті» та визначено до сплати суму чистого прибутку у розмірі 1 921 167 072 грн.
Згідно з матеріалами справи 8 червня 2022 року Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» було отримано від Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків податкову вимогу від 30.05.2022 № 0000440-1300-3100.
Відповідно до податкової вимоги відповідачем визначено наявність у ПАТ «Укрнафта» станом на 29 травня 2022 року податкового боргу з податків і зборів в загальному розмірі 2 438 802 008, 69 грн., у тому числі, частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучаються до державного бюджету з відповідно до закону у сумі 2 436 897 258, 00 грн. (у тому числі податкове зобов`язання 2 436 897 258,00 грн.),  штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг у розмірі 1894750, 69 грн. адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних та тютюнових виробів у розмірі 10000 грн., усього - 2 438 802 008,00 грн.
Позивач не погоджуючись з прийнятою відповідачем податковою вимогою звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі- ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) розрахунок частини чистого прибутку (доходу), та/або дивідендів на державну частку, визначені Законом України «Про управління об`єктами державної власності», подають розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та фінансову звітність.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами держаної власності» передбачено, що господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходиться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків, сплачують дивіденди безпосередньо до Державного бюджету України  пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків, пропорційно розміру державної частки (акцій) у статутних капіталах господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій.
Господарські товариства один раз на рік подають до податкового органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені ПК України.
Платники частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку несуть відповідальність за неподання або несвоєчасне подання до податкових органів розрахунків чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку або за порушення правил та сплати (перерахування) таких платежів, у порядку, передбаченому ПК України. 
Згідно зі ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належить господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, які прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства, частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.
Наразі, як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ПАТ «Укрнафта» є господарським товариством 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого належить товариствам, частка у яких становить 100 відсотків. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є платником податків частини чистого прибутку (доходу) та/або дивідендів на державну частку у розумінні Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на якого покладається обов`язок раз на рік подавати до податкового органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України та нести відповідальність за порушення сплати (перерахування) таких платежів у порядку, передбаченому ПК України.
Згідно з приписами ст. 46 ПК України, розрахунки (у тому числі розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), які подаються до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації (пункт 46.1 статті 46 ПК України).
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання є узгодженою. 
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову)  санкцію, що справляється з платника податків, у зв`язку з порушенням ним вимог податкового та іншого законодавства,  та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Отже, зобов`язання зі сплати до Державного бюджету частини чистого прибутку та дивідендів органів є грошовим зобов`язанням платника податків в розумінні Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначеного у поданій декларації, протягом 10 календарних днів, які настають за  останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання  податкової декларації (пункт 57.1 статті 57 ПК України).
При цьому, як встановлено судом першої інстанції під час судового розгляду та не заперечується ПАТ «Укрнафта», частково, в сумі 450 000 000 грн. сплатило задекларовані суми. 
Тобто, сума, яка становить 2 436 897 258 грн. являється заборгованістю позивача перед бюджетом.
Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та у повному обсязі надходження до бюджету податків та зборів та інших доходів (частина третя статті 45 Бюджетного кодексу України).
Відповідно до ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами щодо  дотримання законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також з питань дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику (територіальні органи є податкові органи.
Пунктом 1-1 Підрозділу 10 Інших Перехідних положень Податкового кодексу України (редакції Закону № 466-IX) встановлено, що стягнення заборгованості з частини прибутку (доходу) здійснюється у порядку, визначеному статтями 59, 60 глави 4, статтями 87-101 глави 9 розділу ІІ цього Кодексу.
Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлений Кодексом строки.
Так, як встановлено з матеріалів справи на виконання пункту 1-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення Податкового кодексу України Центральним МУ ДПС сформовано податкову вимогу «Ю» № 0000440-1300-3100 від 30.05.2022, яка отримана позивачем 08.06.2020
Вказана податкова вимога складена за формою, визначеною Порядком надсилання податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за № 902/30770 (далі - Порядок).
Згідно з Порядком, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується податковим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання таких функцій, у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки, зокрема, узгодженого грошового зобов`язання.
Податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних телекомунікаційних систем (далі - ІТС) податкових органів.
Податкова вимога, крім загальних реквізитів, повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, якщо він забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення у встановлений строк, попередження про опис майна, яке відповідно до законодавства може бути предметом податкової застави, проведення публічних торгів продажу заставного майна.
Сума податкового боргу в податковій вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками.
Податкова вимога надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Отже, граничний строк сплати ПАТ «Укрнафта» до Державного бюджету України частини чистого прибутку (доходу) і дивідендів у сумі 2 436 897 258 грн. відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України становив 10 липня 2021року.
Разом з тим, судом першої інстанції також встановлено, що позивач у справі № 640/18646/21, звернувся із заявою до суду забезпечення адміністративного позову щодо заборони Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків вчиняти дії щодо оформлення та надсилання податкової вимоги із значенням інформації про наявність податкового боргу на суму грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072,00 грн.) та дивідендів за 2018 рік 965 730 186,00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили; заборони Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків проводити зарахування грошових коштів, сплачених ПАТ «Укрнафта» з інших податків та платежів, в рахунок погашення грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072,00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186,00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили; заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо стягнення з ПАТ «Укрнафта» коштів, опису та продажу майна з метою погашення грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072,00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186,00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.07.2021 цю заяву було задоволено, відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 640/18646/21 апеляційну скаргу Міжрегіонального управління було залишення без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.07.2021 без змін.
У подальшому, згідно з постановою Верховного Суду від 17.02.2022 касаційну скаргу Міжрегіонального управління задоволено, скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій та у задоволенні заяви позивача відмовлено.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач із посиланням на Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» вказує, що відповідач не є контролюючим органом щодо повноважень на притягнення до відповідальності платників частини чистого прибутку за несвоєчасну сплату таких платежів.
При цьому, як правильно враховано судом першої інстанції, відповідно до пункту 19-1.1, 19-1.22 статті 19, пункту 61.1 статті 61, 40.1 статті 40 ПК України, статті 45 Бюджетного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від  06.03.2019 №227 (з наступними змінами та доповненнями) Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) відповідач є.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на відсутність повноважень відповідача на формування та надсилання оскаржуваної податкової вимоги є необґрунтованим та безпідставним.
Стосовно посилань позивача на те, що оскаржувана податкова вимога була оформлена з порушенням підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, абзац 4 пункту 56.8 статті 56 ПК України, оскільки на дату оформлення податкової вимоги:
- грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 27.04.2021 № 0001620704, від 06.10.2021 № 0006280703, від 06.10.2021 № 00062600703 не були узгоджені, так як оскаржені в судовому порядку (справи № 640/29165/21, № 640/5104, № 640/5103/22 відповідно);
- грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 28.04.2022 № 0002470703 було оскаржене в адміністративному порядку (рішення ДПС (вих. № 7393/6/99-00-06-03-01-06 від 18.07.2022) про результати розгляду скарги);
- грошове зобов`язання, згідно з рішенням про застосування фінансових санкцій 11.11.2015 № 25018/0134/2810 було сплачене, згідно з платіжним дорученням від 11.10.2019 на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2019 у справі № 826/11868/17.
Також зазначено, що ним було оскаржено частину податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в судовому порядку та сплачено податковий борг в добровільному порядку.
З даного приводу колегія суддів зазначає, що згідно з податковою вимогою ПАТ «Укрнафта» від 30 травня 2022 року №0000440-1300-3100 вказаний податковий борг обліковувався станом на 29.05.2022р.
При цьому, колегія суддів враховує, що правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначені Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим згідно з наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 № 321/35943 (далі - Порядок № 5).
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 5 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 5  з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує проведення в ІКП розрахункових операцій.
Згідно з Порядком № 5 інформація щодо початку/продовження та результатів або судового оскарження податкового повідомлення-рішення вноситься до системи, на підставі документів, зазначених у розділі VII цього Порядку (заяви-оскарження податкового повідомлення-рішення, ухвали суду про відкриття провадження, рішення про результати розгляду скарги (заяви), рішення суду, прийнятого по суті), протягом трьох днів з дня отримання такого документа.
На підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або початок продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважалась неузгодженою, а в ІКП відображені облікові показники (операції) щодо її виключення.
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, згідно з рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 18.07.2022 № 7393/6/99-00-06-006 від 18.07.2022, скарга позивача на податкове повідомлення-рішення від 28.04.2022 № 90002470703 в сумі 67 393,55 грн., була отримана Державною податковою службою України 30.05.2022 вх. № 8108/6, тобто станом на 29.05.2022  скарга до податкового органу не надійшла.
При цьому, щодо оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 06.10.2021 № 60006260703 в сумі 4 076,94 грн. згідно з матеріалами справи копію ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/5103/22 відповідачем отримано лише 18.07.2022, тобто після направлення оскаржуваної податкової вимоги від 30.05.2022.
Крім того, як підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем факт самостійної сплати податкового боргу в частині оплати штрафних санкції 26.08.2022, згідно з податковім повідомленням-рішенням від 06.07.2021 № 0003670704 у розмірі 510,00 грн. та  сплати 29.08.2022 штрафних санкцій, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 11.04.2019 № 0002591403 у розмірі 1 766 707,55 грн.
Тобто, оплата податкового боргу позивачем у цій частині була проведена після надіслання відповідачем оскаржуваної податкової вимоги.
Однак, доказів щодо сплати податкового боргу по частині сплати чистого прибутку в сумі 2 436 897 258,00 грн., або неправомірного його обліку позивачем не надано. 
Отже, враховуючи вищевикладене, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені суми зобов`язань ПАТ «Укрнафта» в ІКП правомірно обліковувалися в податковому боргу позивача станом на 29.05.2022, що відображено в податковій вимозі від 30 травня 2022 року № 90000440-1300-3100, оскільки наявність такої заборгованості станом на 29 травня 2022 року підтверджена доказами і не спростована позивачем.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що податкова вимога форми «Ю» № 0000440-1300-3100 від 30.05.2022 сформована відповідачем у встановлені законодавством строки, у спосіб та у межах визначених чинним законодавством повноважень щодо платника частини чистого прибутку (доходу) і дивідендів на державну частку у розумінні ПК України, Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік».
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст. 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
          
          Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

          Судді:                                                                                І.О. Грибан

                                                                                          В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2024 року.