ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 листопада2024 року
м. Київ
Справа № 990/71/24
Провадження № 11-156заі24
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Уркевича В. Ю.,
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ступак О. В., Ткача І. В., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Лук`яненко О. О.,
позивачки ОСОБА_1 , 
представника відповідача - Ксендзова А. С.
розглянула на відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2024 року (судді Єзеров А. А., Кравчук В. М., Рибачук А. І., Стародуб О. П., Чиркін С. М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та
ВСТАНОВИЛА:
1.У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 06 лютого 2024 року № 108/дс-24 про відмову рекомендувати її як кандидатку для призначення на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова (далі - Спірне рішення);
- зобов`язати Комісію повторно провести співбесіду з ОСОБА_1 щодо надання рекомендації для призначення на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова. 
Вимоги обґрунтовує тим, що відповідач усупереч Конституції України, статтям 69, 74, 79, 79^5 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), статті 6 Закону України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про запобігання та протидії дискримінації в Україні»посягнув на її права та законний інтерес під час провадження процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, чинив наперекір конституційному принципу верховенства права, юридичної визначеності, належного урядування, легітимного очікування та принципу in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права). 
Позивачка вважає, що використані Комісією підстави для винесення Спірного рішення (зазначення у декларації [особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка охоплює період року, що передує року подання документів ; далі - декларація] квартири без її вартості; зазначення у декларації транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», який належить чоловіку, без вартості; зазначення у декларації про те, що нема даних про закордонний паспорт чоловіка; непідвищення професійного рівня довше ніж 4 роки та невідповідність критерію компетентності) не можуть свідчити про її недоброчесність та некомпетентність з огляду на те, що: 
1) інвестування у будівництво квартири та отримання правовстановлюючих документів відбулися до виникнення у позивачки обов`язку декларувати вартість цього майна та до участі у процедурі добору, оголошеного рішенням Комісії від 03 квітня 2017 року, і їй, як звичайній людині, для належного володіння квартирою достатньо було свідоцтва про право власності, в якому не містяться відомості про вартість набутого майна; інші документи щодо вартості майна вона не зберігала за браком такої законодавчої вимоги і фактичної потреби; 
2) транспортний засіб належить чоловіку позивачки, придбавався на аукціоні в США як пошкоджений автомобіль, що потребує капітального ремонту, а документа на підтвердження точної вартості майна чоловік їй не надав у зв`язку з тим, що його нема;
3) відомості про дані закордонного паспорта чоловіка, які не були відображені в декларації, не можуть бути підставою для ухвалення рішення про її невідповідність критеріям доброчесності, бо для цього були об`єктивні причини, пов`язані з фактом її проживання з дитиною у Німеччині на час подання декларації, що утруднило отримання даних закордонного паспорта чоловіка;
4) Спірне рішення не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України), бо відповідач, коли формував висновок про невідповідність позивачки, наприклад, критерію компетентності крізь призму тривалості часу, впродовж якого позивачка не підвищувала своїх знань у царині права, діяв супроти вимог статей 69, 74 Закону №1402-VIII та не в контексті фактичних обставин справи. Понад те, відповідач вийшов за межі своїх повноважень під час проведення співбесіди.
Серед іншого, ОСОБА_1 зауважує, що посилання Комісії на Бангалорські принципи поведінки суддів, як-от на те, що суддя має бути обізнаним про свої особисті та матеріальні інтереси конфіденційного характеру та має вживати розумні заходи з метою отримання інформації про матеріальні інтереси членів своєї родини, як на єдину підставу для висновку про її невідповідність критерію професійної етики є надуманим, оскільки вона під час декларування вживала заходів для отримання відповідної інформації та керувалася роз`ясненнями Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК).
Конкретизує, що Спірне рішення не відповідає принципу юридичної визначеності і є таким, що порушує вимоги статті 8 Конституції України, оскільки такі самі чи подібні обставини, які стали причинами для того, аби не рекомендувати її як кандидатку для призначення на посаду судді місцевого загального суду, не отримали такої самої кваліфікації за наслідками співбесіди з іншими кандидатами.
Позивачка доводить також, що під час ухвалення оспореного рішення відповідач порушив принцип належного урядування, тому що не забезпечив чітких та прозорих процедур, які визначають послідовність його [відповідача] дій та прогнозують передбачуваність наслідків дій кандидатів на посаду судді, чітких критерії встановлення обґрунтованого сумніву відповідності критеріям компетентності та професійної етики. А невідповідність цього рішення принципу легітимного очікування [правомірного сподівання] доводить тим, що перед допуском її як кандидатки до участі у конкурсі відповідач перевірив подані нею як кандидаткою на посаду судді документи та дані для встановлення відповідності її особи вимогам до кандидатів на посаду судді, визначеним статтею 69 Закону № 1402-VIII (зокрема, вимогам до доброчесності та професійної етики), не побачив у них ознак негативного змісту, а на підставі цих документів своїм рішенням від 01 грудня 2023 року № 11/дс-23 допустив позивачку до участі у конкурсі як особу, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, встановленим цією статтею.
Як гадає позивачка, поведінка кандидата на посаду судді під час заповнення декларації та підтримання свого професійного рівня після складення кваліфікаційного іспиту не є критеріями доброчесності та професійної етики у розумінні частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402?VIII та Кодексу суддівської етики, а вільне тлумачення законодавства не на користь позивачки, до якого вдалася ВККС, є доказом того, що під час винесення оспореного рішення відповідач проігнорував принципу in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права).
2. Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.
Посилається на те, що повноваження Комісії щодо перевірки відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики визначені статтею 79^5 Закону № 1402-VIII. Щодо цього нагадує, що оцінка відповідності кандидата на посаду судді цим критеріям належить до дискреційних повноважень ВККС, яка є колегіальним органом і вирішує це питання шляхом голосування.
Вважає хибними твердження позивачки, що в Спірному рішенні міститься оцінювання відповідності особи  ОСОБА_1 як претендентки на посаду судді критерію компетентності, яке здійснила Комісія, оскільки зі змісту цього рішення видно, що воно не має в собі тверджень про невідповідність позивачки цьому критерію та/або використання таких тверджень на користь ухвалення оскарженого рішення. У Спірному рішенні відтворено зміст проведеної співбесіди з позивачкою, відображені питання, які були предметом обговорення на співбесіді, артикулюється на тому, що кандидатка, яка має намір обійняти посаду судді, має більше вживати заходів для поглиблення своїх знань та вдосконалення практичних навичок. Втім останнє побажання не стало підставою для висновку про її невідповідність вимогам статті 79^5 Закону № 1402-VIII.
Узагальнює, що Комісія ухвалила Спірне рішення відповідно до її дискреційних повноважень, у межах, порядку та у спосіб, визначених Законом № 1402-VIII, її дії були правомірними. 
3.Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 20 червня 2024 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Суд окреслив предмет та підстави спору, в межах яких визнав безпідставними, непереконливими і недостатніми доводи позивачки для визнання оскаржуваного рішення ВККС протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
В оскаржуваному судовому рішенні суд навів мотиви, через які відхилив усі доводи позивачки про стверджуване порушення її прав та інтересів під час проходження процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів.
Суд підсумував, що ВККС ухвалила Спірне рішення стосовно позивачки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, під час ухвалення цих рішень Комісія не відхилилася від вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України. 
4.  ОСОБА_1 не примирилася з рішенням суду першої інстанції і подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.
Підставами та мотивами для ухвалення запропонованого рішення називає неправильне, неточне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Протиправність судового рішення авторка скарги вбачає в тому, що суд не перевірив відповідність Спірного рішення вимогам статті 58 Конституції України та статті 2 КАС України. На обґрунтування цього мотиву зазначає, що відповідач всупереч нормам Основного Закону України застосував до переможців конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів нову редакцію Закону № 1402?VIII, якою додано ще один етап конкурсу - співбесіду.
З позиції апелянтки, суд першої інстанції не перевірив правових підстав проведення співбесіди, якій мало передувати: затвердження Єдиних показників для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді); внесення змін до Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням ВККС від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 (далі - Положення № 141/зп-16); внесення змін до рішення Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів» та оприлюднення цих нормативних актів для ознайомлення з їх приписами кандидатами на посаду суддів. З цього приводу додає, що суд, цитуючи правові підстави проведення співбесіди, помилково покликається на норми, яких станом на день проведення співбесіди (06 лютого 2024 року) ще не було, а з`явились вони після внесення змін до Положення № 141/зп-16, а саме 29 лютого 2024 року.
З її погляду, суд протиправно не визнав, що ВККС ухвалила Спірне рішення з порушенням статті 79 Закону № 1402?VIII, тобто використав такий критерій чи етап проведення конкурсу як співбесіда, який не був передбачений ні самим Законом, ані Положенням № 141/зп-16, яке запроваджувалося Комісією на виконання вимог Закону. До того ж відповідач переклав на позивачку обов`язок з`ясовування питань, які можуть зацікавити відповідача на співбесіді, самостійний збір та подання інформації та документів. Втім не дав їй можливості надати додаткові відомості.
Авторка скарги вважає, що суд першої інстанції додав власні мотиви ухвалення Спірного рішення, які в ньому не зазначені та не були підставою для його винесення.
ОСОБА_1 зазначає, що зі Спірного рішення неможливо визначити, якому саме критерію доброчесності, визначеному частиною дев`ятою статті 69 Закону № 1402-VIII, вона не відповідає. Ба більше, оцінка її як кандидатки на посаду судді за критеріями доброчесності, що міститься в цьому рішенні, не відображає рівень цих характеристик, не має висновку, щодо якої саме складової критеріїв доброчесності у Комісії виникли обґрунтовані сумніви і чим вони мотивовані.
Як гадає апелянтка, суд першої інстанції хибно оцінив справжні обставини справи, невиправдано надав перевагу та заразом виправдав неправомірну поведінку Комісії під час ухвалення Спірного рішення, що суперечить завданню адміністративного судочинства.
Додає, що вона як претендентка на посаду судді не мала наміру приховувати інформацію щодо наявності в неї та членів її сім`ї майна і вказала все майно, що належить їй та членам її сім`ї. Натомість Комісія не встановила обставин, які б ілюстрували, що інформація, яку вона зазначила в декларації, була недостовірною.
Отже, на переконання скаржниці, за наслідками конкурсу не було встановлено передумов вважати, що   ОСОБА_1 як кандидатка на посаду судді (а не суддя, до яких висуваються більш жорсткі вимоги) умисно чи через недбалість порушила норми суддівської етики чи свідомо знехтувала стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, допустила поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зазначила в декларації завідомо неправдиві відомості та/чи не підтвердила законність джерела походження майна, які були встановлені під час співбесіди і використані для ухвалення Спірного рішення.
Авторка скарги вважає, що суд першої інстанції не зважив, що Спірне рішення обґрунтовується невідповідністю її критерію компетентності, яку відповідач не мав повноважень перевіряти на співбесіді, а відтак покликатися на нього як на підставу для відмови у наданні рекомендації.
Зазначає, що суд першої інстанції фактично проігнорував її доводи щодо порушення принципу рівності кандидатів.
5. Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) ухвалою від 22 серпня 2024 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою від 19 вересня 2024 рокупризначила справу до апеляційного розгляду на судовому засіданні на 24 жовтня 2024 року. Згодом перегляд оскарженого судового рішення у цій справі за апеляцією позивачки був призначений на 07 листопада 2024 року. 
6. У відзиві на апеляційну скаргу представник ВККС просить залишити її без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - без змін з мотивів, подібних до тих, що викладені у відзиві на позовну заяву.
7. На судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 просила задовольнити її апеляційну скаргу і навела доводи на користь цього прохання, відображені в тексті її скарги. Представник відповідача з покликанням на аргументи відзиву просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
8. Велика Палата заслухала пояснення учасників справи, дослідила наведені в апеляційній скарзі доводи, зважила на письмові звернення, що надійшли на адресу суду, переглянула оскаржуване судове рішення і дійшла висновку про таке.
9.Лаконічно обставини справи можна викласти так.
ВККС рішенням від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 оголосила добір кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 600 прогнозованих вакантних посад суддів місцевого суду.
ОСОБА_1 05 травня 2017 року звернулась до Комісії із заявою про допуск до участі у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду.
Комісія рішенням від 26 вересня 2017 року № 151/дс-17 допустила ОСОБА_1 до участі в доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду та складання відбіркового іспиту як особу, яка не має трирічного стажу роботи на посаді помічника судді.
У грудні 2017 року Комісія направила до Національної поліції України, Міністерства юстиції України, Міністерства освіти і науки України, НАЗК, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, Державної судової адміністрації України, Міністерства охорони здоров`я запити про перевірку відомостей стосовно особи, яка претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального та особливо відповідального становища.
На ці запити Комісія одержала таку інформацію: (1) від Національної поліції України - що станом на 13 грудня 2017 року позивачка до кримінальної відповідальності, у тому числі за корупційні правопорушення, не притягувалась та засудженою не значиться; (2) від Міністерства юстиції України - про відсутність інформації в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення, стосовно позивачки; (3) від Міністерства освіти і науки України - про те, що диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 , виданий позивачці, є дійсним; (4) від НАЗК - про невстановлення розбіжностей між відомостями, зазначеними у розділах 3 «Об`єкти нерухомості», 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби», 8 «Корпоративні права», 9 «Юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї», 15 «Робота за сумісництвом суб`єкта декларування» декларації та наявною у Національному агентстві інформацією, базами даних та встановлення розбіжностей у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки», де зазначено дохід позивачки у вигляді заробітної плати у сумі 273 481,00 грн, а відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми доходів, нарахованих фізичним особам податковими агентами, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб за І-ІV квартали 2016 року позивачці нараховано дохід у вигляді заробітної плати 273 481,23 грн, та перевірка відомостей, які знаходяться у цих розділах, потребує пояснень суб`єкта декларування; (5) від Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку - про відсутність інформації щодо володіння позивачкою значними пакетами акцій (10 відсотків і більше статутного капіталу) емітентів; (6) від Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації - про дійсність медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 12ЯЯФ № 034151 та сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 12ЯЯФ № 654616; (7) від Державної судової адміністрації України - про відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень обвинувальних вироків суду, які набрали законної сили, стосовно позивачки; (8) від Міністерства охорони здоров`я - про відсутність інформації, що перешкоджає зайняттю позивачкою посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком.
10.Комісія рішенням від 07 червня 2018 року № 252/дс-18 визнала ОСОБА_1 такою, що за результатами спеціальної перевірки відповідає встановленим Законом         № 1402-VIII вимогам до кандидата на посаду судді.
Комісія рішенням від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 продовжила термін дії результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого загального, адміністративного, господарського судів, визначила рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та затвердила резерв на заміщення вакантних посад суддів.
Комісія рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 оголосила конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів.
ОСОБА_1 26 вересня 2023 року звернулась до Комісії із заявою про допуск до участі в оголошеному конкурсі як особа, яка відповідає вимогам статті 69 Закону № 1402-VIII, перебуває в резерві на заміщення вакантних посад суддів та не займає суддівської посади.
У жовтні 2023 року відповідач з метою сприяння Комісії у проведенні конкурсу на посади суддів місцевих судів та вирішення питання допуску кандидатів на посади суддів місцевих судів звернувся із запитом про надання інформації, що може вказувати про відповідність позивачки критерію доброчесності, до Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, Генерального прокурора України, Служби безпеки України, Національного агентства з питань запобігання корупції.
На запити Комісії отримано інформацію: (1) від Державної прикордонної служби України - про відсутність відомостей щодо перетинання позивачкою державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями в період з 08 листопада 2017 року по 26 жовтня 2023 року; (2) від Національної поліції України, від Національного агентства з питань запобігання корупції, у яких відсутні відомості відносно позивачки, які свідчать про її недоброчесність; (3) від Офісу Генерального прокурора - про відсутність відомостей про притягнення позивачки до кримінальної відповідальності; (4) від Служби безпеки України - про відсутність інформації, що може вказувати про невідповідність позивачки критерію доброчесності, зокрема щодо можливої колабораційної діяльності, перебування на тимчасово окупованих територіях України, наявності громадянства інших країн, причетності до корупційної діяльності, тощо.
Комісія рішенням від 01 грудня 2023 року № 11/дс-23 допустила ОСОБА_1 до участі в конкурсі, оголошеному рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. У цьому рішенні зазначила, що за результатами опрацювання заяв та доданих матеріалів не встановила обставин, що перешкоджають допуску позивачки до участі у конкурсі.
Комісія рішенням від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 затвердила та оприлюднила на офіційному вебсайті відповідача рейтинг учасників конкурсу на посади суддів місцевих загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, зокрема, визначила рейтинг кандидатів на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова, в якому ОСОБА_1 посіла переможну позицію.
11. Комісія 06 лютого 2024 року провела співбесіду з позивачкою, за результатами якої ухвалила Спірне рішення, яким відмовила у наданні рекомендації для призначення ОСОБА_1 на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова.
Це рішення обґрунтувала тим, що наявність допущених помилок в декларації, незазначення інформації під час заповнення декларації ставить під сумнів відповідність позивачки критерію доброчесності, а [саме така] поведінка виводить на яв її несумлінне виконання обов`язку щодо декларування відомостей, визначених статтею 46 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII). З огляду на те, що позивачка не вживала заходів для отримання інформації про вартість квартири площею 102,4 кв. м та транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», Комісія за результатами проведеної співбесіди з ОСОБА_1 вирішила відмовити надати їй як кандидатці на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова рекомендацію для призначення на цю посаду у зв`язку з обґрунтованим сумнівом щодо її відповідності критеріям доброчесності та професійної етики.
ОСОБА_1 не погодилась із цим рішенням Комісії і звернулася до суду.
12. Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
За змістом частини першої статті 69 Закону № 1402-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на момент складення позивачкою кваліфікаційного іспиту) на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.
За частиною першою статті 92 Закону № 1402-VIII ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 93 цього Закону до повноваження Комісії належить проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, зокрема організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та приймання кваліфікаційного іспиту.
За частиною першою статті 70 Закону №1402-VIII (у редакції, чинній до 30 грудня 2023 року) добір та призначення на посаду судді здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.
Ця частина статті визначає стадії, які включає в себе добір та призначення на посаду судді, зокрема в пунктах 1, 11 та 12 визначено такі етапи: рішення ВККС про оголошення добору кандидатів на посаду судді з урахуванням прогнозованої кількості вакантних посад суддів; зарахування Комісією кандидатів на посаду судді за результатами кваліфікаційного іспиту до резерву на заміщення вакантних посад судді, визначення їх рейтингу, оприлюднення списку кандидатів на посаду судді, включених до резерву та рейтингового списку, на офіційному вебсайті ВККС; оголошення Комісією відповідно до кількості вакантних посад судді у місцевих судах конкурсу на заміщення таких посад.
Якщо проаналізувати конституційні та законодавчі приписи, які регламентують порядок добору кандидатів на посаду судді, то під цим поняттям треба розуміти процес забезпечення судів загальної юрисдикції підготовленими, висококваліфікованими кадрами, а також як складний, поетапний, тривалий процес відбору та призначення високопрофесійних та високоморальних (гідних) кваліфікованих кандидатів на посаду суддів судів загальної юрисдикції відповідно до національного законодавства та міжнародних стандартів.
Добір кандидатів на посади суддів неможливо провести без загальних засад чи принципів добору кандидатів на посаду суддів.
Варто визнати, що принципи формування суддівського корпусу є похідними від принципів функціонування судової влади і відображають основні засади процесу добору суддів як складової організації діяльності судової влади загалом.
Добір кандидатів на посаду судді повинен відповідати принципу справедливості, верховенства права, дотримання якого має унеможливити прояви свавілля і забезпечувати реалізацію основних прав та свобод; законності, незалежності, відкритості та публічності, доступності та безпосередності у процедурі добору, відповідно до якого, зокрема, ВККС у межах своєї компетентності має безпосередньо виявити належні теоретичні знання та рівень професійної підготовки кандидата на посаду судді, ступінь його готовності та здатності здійснювати правосуддя з питань юрисдикції відповідного суду, а також особисті, моральні якості кандидата.
Згідно із частиною першою статті 72 Закону № 1402-VIII добір кандидатів на посаду судді полягає у проходженні особами, допущеними до добору, відбіркового іспиту, організації проведення ВККС щодо осіб спеціальної перевірки в порядку, встановленому законодавством у сфері запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, а також у проходженні спеціальної підготовки та складенні кваліфікаційного іспиту.
13. Суд установив, що рішенням Комісії від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 оголошено добір кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 600 прогнозованих вакантних посад суддів та затверджено Умови подання документів та допуску до добору і відбіркового іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду, в якому ОСОБА_1 виявила бажання взяти участь.
За результатами дотримання стадій, встановлених пунктами 2-10 частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII Комісія рішенням від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 продовжила термін дії результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого загального, адміністративного, господарського судів, визначила рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та затвердила резерв на заміщення вакантних посад суддів.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII Комісія рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 оголосила конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів. Установила загальний порядок та строки подання кандидатами заяв та документів для участі в конкурсі, затвердила Умови проведення конкурсу на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів, та визначила, що питання допуску до участі в конкурсі вирішується Комісією у складі колегій.
Як зазначалося вище, Комісія рішенням від 01 грудня 2023 року № 11/дс-23 допустила ОСОБА_1 до участі в конкурсі, оголошеного рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. У цьому рішенні зазначила, що за результатами опрацювання заяв та доданих матеріалів не встановила обставин, що перешкоджають допуску позивачки до участі у конкурсі.
Рішенням від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 Комісія затвердила та оприлюднила на своєму офіційному вебсайті рейтинг учасників конкурсу на посади суддів місцевих загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, зокрема визначила рейтинг кандидатів на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова, в якому ОСОБА_1 посіла переможну позицію.
14.Закон України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри», який набрав чинності 30 грудня 2023 року, вніс зміни до Закону № 1402-VIII, зокрема виклав в новій редакції розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнив пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення».
За змістом абзацу першого пункту 58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII Комісія завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри».
Одним із законодавчих нововведень (новел) було запровадження у конкурсі на зайняття посади судді місцевого суду етапу проведення Комісією співбесіди з переможцем конкурсу.
Отже, за цими законодавчими змінами ВККС мала завершити оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів за правилами, визначеними Законом № 1402-VIII в редакції, чинній з 30 грудня 2023 року.
Відтак у цьому місці можна визнати, що твердження позивачки про закінчення конкурсних процедур відносно неї та інших кандидатів до вказаних законодавчих змін є помилковими та суперечать нормам Закону № 1402-VIII.
15. Відповідно до частин першої та другої статті 79^5 Закону № 1402-VIII (тут і далі - в редакції, чинній з 30 грудня 2023 року) після визначення переможця конкурсу ВККС на своєму засіданні проводить з ним співбесіду.
За результатами співбесіди ВККС ухвалює: 1) рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; 2) рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).
Неявка переможця на співбесіду з Комісією не перешкоджає ухваленню таких рішень.
ВККС ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат (частина третя статті 79^5 Закону № 1402-VIII).
Положення № 141/зп-16 у новій редакції встановило відповідний порядок проведення такої співбесіди, її етапів і кола питань для обговорення. У попередній редакції зазначене Положення таких правил не містило.
16. У цій справі Спірне рішення стосовно ОСОБА_1 ВККС ухвалила 06 лютого 2024 року, тобто, до набрання чинності новою редакцією Положення № 141/зп-16, а відтак під час проведення співбесіди мала б керуватися загальними принципами її проведення, які визначені, зокрема, Регламентом ВККС чи Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженим рішенням ВККС від 03 листопада 2024 року № 143/зп-16 (далі - Положення № 143/зп-16). 
Відповідно до пункту 11 глави 3 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:
- достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи від професійної діяльності для самозайнятої особи, фізичної особи - підприємця (підпункт 11.1);
- достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності, а також інших документах, поданих кандидатом (підпункт 11.2);
- наявність інформації про вчинення кандидатом на посаду судді проступків або правопорушень, які свідчать про його недоброчесність, а також фактів притягнення його до відповідальності (підпункт 11.3);
- наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя (підпункт 11.4);
- відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам (підпункт 11.5);
- дотримання кандидатом на посаду судді законодавства, що регулює його професійну діяльність (підпункт 11.6);
- чесність і сумлінність при здійсненні професійної діяльності (підпункт 11.7);
- інші дані, які можуть вказувати про відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності (підпункт 11.9).
Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, зокрема: 1) інформації та документів, наданих кандидатом на посаду судді, та будь-якої іншої інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді; 2) інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади, установами та організаціями; 3) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 4) декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності кандидата на посаду судді; 5) результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (у разі її проведення); 6) висновку Громадської ради доброчесності (за наявності); 7) іншої інформації, що включена до досьє кандидата на посаду судді.
Пунктом 12 глави 3 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 передбачено, що для встановлення відповідності кандидата на посаду судді критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками використовуються також інші відомості та дані, на підставі яких може встановлюватися відповідність кандидата на посаду судді критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також будь-яка інша інформація стосовно кандидата на посаду судді, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді.
Згідно з пунктом 16 розділу III Положення № 143/зп-16 дослідження досьє полягає у систематизації, аналізуванні, збиранні, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання.
За змістом Положення № 143/зп-16 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді. Обговорення відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами Комісії та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень. Під час співбесіди обов`язковому обговоренню із суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.
Суддя (кандидат на посаду судді) до проведення співбесіди має право: знайомитися з матеріалами досьє не пізніше ніж за десять робочих днів до проведення співбесіди, крім випадку проведення кваліфікаційного оцінювання за рішенням Комісії у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення; надавати документи (завірені копії документів) чи іншу інформацію, яка доповнює, спростовує чи уточнює дані, що містяться у досьє; надати свої пояснення, зокрема у письмовому вигляді. Письмові пояснення надаються суддею (кандидатом на посаду судді) не пізніше п`яти робочих днів з дня ознайомлення з матеріалами досьє. Усні пояснення надаються суддею під час проведення співбесіди.
Суддя (кандидат на посаду судді), який проходить кваліфікаційне оцінювання, під час співбесіди має право надавати пояснення з питань, пов`язаних з проходженням іспиту, та інформації і документів, що містяться у його досьє, надавати коментарі, документи та інформацію за розділами досьє. Члени Комісії мають право ставити судді (кандидату на посаду судді) запитання щодо оголошених під час доповіді показників, самостійно знайомитися з досьє, ставити запитання доповідачу, порушувати перед Комісією питання, які виникли під час ознайомлення з досьє.
На ці нормативні приписи покликався також суд першої інстанції, однак у пунктах 37, 38 оскаржуваного рішення помилково зазначив [як джерело]«Положення № 141/зп-16» замість «Положення № 143/зп-16». 
Зі змісту наведених правил випливає, що прозоре та публічне проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді серед кандидатів на посаду судді (чи кваліфікаційного оцінювання серед претендентів на посаді суддів судів відповідних рівнів) передбачає активну і безпосередню участь судді чи кандидата на посаду судді, право на пояснення і спростування будь-якої інформації, яка може негативно вплинути на оцінку його ділових, професійних, морально-етичних якостей як претендента на набуття чи збереження статусу судді.
У разі необхідності під час співбесіди може бути оголошено перерву. А якщо потрібно отримати інформацію та копії документів і матеріалів (зокрема, з обмеженим доступом) стосовно судді (кандидата на посаду судді) та членів його сім`ї, перерва триває до отримання відповідей на запити Комісії. Тривалість перерви під час співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі не повинна перешкоджати визначенню результатів конкурсу.
Подібний за своїм змістом порядок проведення співбесіди надалі був закріплений і в новій редакції Положення № 141/зп-16.
17. За приписами частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.
Пункт 48 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачає, що рішення Комісії оскаржуються відповідно до статті 88 цього Закону.
Відповідно до частин другої та третьої статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
Рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Частиною першою статті 98 Закону № 1402-VIII встановлено, що організаційними формами діяльності ВККС є засідання у пленарному складі Комісії, у складі її палат та колегій залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом ВККС.
Відповідно до частини 13 цієї статті засідання Комісії, її палат є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу Комісії або палати відповідно. Засідання колегії є повноважним, якщо у ньому беруть участь усі члени колегії.
Підпунктом 60.2-2 пункту 60 Регламенту ВККС, затвердженого рішенням ВККС від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (в редакції рішення ВККС від 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23) встановлено, що, окрім іншого, Комісія у складі Колегії ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді місцевого суду чи про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).
Згідно із частиною третьою статті 79^5 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат.
Зазначена норма чітко вказує на те, що підставами для рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді є обґрунтовані сумніви щодо відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики.
18. Велика Палата не заперечує, що ВККС відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, вправі засумніватися у відповідності кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення подання про призначення на посаду судді.
З оцінки основних правил та мети положень статті 79^5 Закону № 1402-VIII можна презюмувати, що ці підстави повинні бути об`єктивними, реальними, вагомими (істотними), дієвими і негативними настільки, щоб засумніватися у відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або містити в собі властивості (ознаки), які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням. Такими підставами можуть бути будь-які фактори, явища, події об`єктивної дійсності, що містять ознаки (властивості), які характеризують чи виділяють кандидата на посаду судді як постать, що не відповідає якимсь певним «еталонним» критеріям доброчесності та професійної етики, яким повинен відповідати суддя як носій влади, або, інакше кажучи, неофіційній, ментальній, що ґрунтується на традиціях (звичаях), системі уявлень, норм та оцінок, що регулює поведінку людей у суспільстві, на колективно підсвідомому рівні схвалюється більшістю суспільства, практична реалізація якої забезпечується громадським осудом. 
19. Згідно із частиною дев`ятою статті 69 Закону № 1402-VIII кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
Велика Палата вкотре зазначає, що ВККС відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, вправі засумніватися у відповідності кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення рекомендації про призначення на посаду судді.
Проте нормативне визначення підстав оскарження рішення ВККС щодо кандидата на посаду судді і, зокрема, те, що рішення не містить посилання на визначені законом підстави відмови у внесенні рекомендації для призначення судді на посаду або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, не означає, що підстави відмови внести рекомендацію на посаду судді можуть бути формальними, номінальними чи декларативними тощо. Їх треба розуміти так, що вони міститимуть у собі змістовну, якісну інформацію про персону претендента на цю посаду, про її життєдіяльність, морально-етичну поведінку, репутацію тощо.
Велика Палата у своїх постановах (зокрема, від 10 листопада 2022 року у справі № 9901/355/21, від 30 травня 2024 року у справі № 990/3/24) неодноразово зазначала, що критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади загалом.
20. Водночас Велика Палата вважає за потрібне наголосити на тому, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципів законності та верховенства права і передбачає правні вимоги до належного ухвалення актів органами публічної влади.
У Рішенні від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018(4892/17) Конституційний Суд України зазначив, що принцип юридичної визначеності як один з елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Європейська Комісія «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 - 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev) схвалила Доповідь «Верховенство права» (далі - Доповідь), у якій до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).
У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення з достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.
Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді зазначено, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватися у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним з поняттям верховенства права.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31 липня 2008 року, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22 листопада 1995 року, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21 липня 2011 року, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 2 грудня 2010 року).
Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції ВККС щодо вирішення питання про внесення рекомендацій до Вищої ради правосуддя про призначення кандидата на посаду судді не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду Комісією цього питання, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілим як кандидату на посаду судді, стосовно якого розглядалося питання, так і незалежному сторонньому спостерігачеві.
Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата.
21. У вимірі спірних правовідносин прикметним у цьому зв`язку є те, що зі Спірного рішення достеменно не збагнути, якому саме критерію доброчесності, відповідно до частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII, не відповідає ОСОБА_1 . 
Зі змісту Спірного рішення та пояснень відповідача можна зрозуміти, що Комісія сумнівається у відповідності кандидатури позивачки на посаду судді критерію доброчесності й цей висновок основується на тому, що в деклараціях за 2016 та 2022 рокине зазначені: відомості про вартість квартири і транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», який належить чоловіку позивачки, та дані про закордонний паспорт чоловіка, а також на твердженні про непідвищення професійного рівня довше чотирьох років та невідповідності критерію компетентності.
Щодо повноти заповнення декларації, то на основі досліджених в цій частині обставин Комісія констатувала, що допущені помилки [у деклараціях], якими, нагадаємо, є брак інформації про вартість задекларованого майна (квартири та автомобіля), а також відсутність даних про закордонний паспорт чоловіка декларанта (позивачки), ставлять під сумнів відповідність позивачки критерію доброчесності. З погляду Комісії, позивачка виявила несумлінне ставлення до заповнення декларацій, що таким чином свідчить про невідповідність її кандидатури посаді судді за названим вище критерієм. 
В обсязі з`ясованих обставин цієї справи Велика Палата не може погодитися з тим, що висловлений у Спірному рішенні висновок ВККС має належне обґрунтування, а головно підстави, які у своїй сукупності могли спонукати до нього. 
Передовсім варто зауважити, що в межах і цілях конкурсного добору на посаду судді ВККС може досліджувати обставини щодо задекларованого майна кандидата на посаду судді через призму критеріїв кваліфікаційного оцінювання, відтак може опиратися на ці обставини у своїх судженнях про (не)відповідність кандидатури на посаду судді, які, власне, й слугуватимуть основою для обґрунтування рішення за наслідками конкурсу на зайняття вакантної посади. 
У контексті цієї справи варто зауважити, що несумлінне ставлення до заповнення декларації, як то констатувала ВККС у Спірному рішенні, передбачає не тільки те, що кандидат на посаду судді (декларант) мав обов`язок зазначити достовірні дані, які стосуються вартості майна, але також і те, що кандидат як декларант мав для цього підстави (можливість, передумови), але не виконав свого обов`язку з причин, які не є поважними. Іншими словами, сам факт незазначення у декларації відомостей про вартість майна, безвідносно до обставин, про які мовилося вище, не може свідчити не тільки про помилки, але й про несумлінне ставлення декларанта до заповнення декларації, на чому акцентувала Комісія й, по суті, поклала в основу висновку про невідповідність кандидатури позивачки критерію доброчесності. 
22. Нагадаємо знову, що Комісія звернула, з-поміж іншого, увагу на те, що позивачка не зазначила у деклараціях за 2016, 2022 роки відомостей про вартість задекларованого майна, хоча, як слідує з аргументації відповідача, мала б це зробити. Інакше кажучи, ВККС вважала, що позивачка була зобов`язана задекларувати вартість квартири та автомобіля, зокрема, шляхом проведення їх грошової оцінки, якщо не мала [зі слів позивачки] інших документів, які б це підтверджували. 
Поза тим, як можна зрозуміти з обсягу встановлених обставин справи, головно зі змісту Спірного рішення, ВККС не з`ясувала (принаймні не зазначила) обставин, які спричинилися до того, що позивачка не задекларувала вартості згадуваного майна, якщо, з погляду Комісії, ці дані (стосовно майна) існують або Комісія про них знає. З цього приводу Комісія [у Спірному рішенні] не наводить аргументів, які, на її думку, свідчать про намір позивачки приховати майно чи доходи або ж намагання зазначити недостовірні відомості в цій частині. 
Тобто Комісія оцінила незазначення у деклараціях відомостей про вартість майна і паспортних даних чоловіка позивачки як помилку (недбалість), але водночас в об`єктивно можливому обсязі не аргументувала, яким чином за описаної ситуації поведінка позивачки чи її ставлення до заповнення цих відомостей, принаймні зі змісту її пояснень, відрізняються від добросовісного виконання свого обов`язку. 
Варто зауважити, що під час заповнення декларації можуть виникати ситуації, за яких вартість майна, зокрема об`єкта нерухомості, не зазначається (приміром, пункт 10 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого [чинним раніше] наказом НАЗК від 23 липня 2021 року № 449/21). У цих ситуаціях для коректного декларування функціонал декларації, яку треба заповнити кандидату на посаду судді на сайті НАЗК, «дозволяє» не зазначати вартості майна, обравши відповідну опцію. 
З наведених міркувань Велика Палата гадає, що невідображення в деклараціях позивачки за 2016, 2022 роки відомостей про вартість майна, про яке мовиться у Спірному рішенні, мало б щонайменше спонукати ВККС розібратися з причинами, через які так сталося, або, принаймні, створити умови, за яких кандидат на посаду судді мала б змогу глибше пояснити ситуацію, щодо якої в Комісії виникли перестороги. Відтак з`ясовані обставини у своїй сукупності мали б бути висвітлені у рішенні за наслідками співбесіди й слугувати основою для відповідних мотивів та висновків. 
Подібний підхід засвідчив би, з одного боку, ретельність Комісії до оцінювання кандидата на посаду судді, а з іншого - запобіг би виникненню ситуації, коли висновок про недоброчесність кандидата на посаду судді витікає, до якоїсь міри, з хитких припущень про помилки у декларації, основаних на самому факті відсутності певної інформації, але без підтверджень того, що ця [незадекларована] інформація була. 
23. З тих самих мотивів непереконливими видаються висновки ВККС з приводу незазначення даних паспорта для виїзду за кордон чоловіка позивачки, адже її пояснення у цьому зв`язку не давали вагомих підстав сумніватися у тому, що вона вживала заходів задля з`ясування цієї інформації, але не отримала її з незалежних від неї причин, що, апріорі, дозволяє не зазначати цю інформацію, обравши відповідну опцію в декларації (на сайті НАЗК). Знову таки, для висновку про помилку чи несумлінність у заповненні декларації видається замало зафіксувати факт незазначення відомостей у декларації, адже значення має також ставлення (поведінка) декларанта до заповнення декларації, яке (яка) мусить мати (має) певний прояв, зміст якого зі Спірного рішення не очевидний. 
Велика Палата ще раз наголошує на тому, що обґрунтованість рішення передбачає належну його аргументацію, яка охоплює з`ясування обставин, які мають значення для ухвалення цього рішення. У сукупності це все надає рішенню якості вмотивованого, тобто такого, яке дозволяє з достатньою чіткістю розуміти, чим керувався суб`єкт, що його ухвалив. 
Із цієї позиції покликання Комісії у Спірному рішенні на деякі факти щодо повноти декларування, а також аргументи, які наведені у цьому зв`язку, у своїй сукупності не розкрили обставин, які вказують саме на несумлінне ставлення позивачки до заповнення декларацій, із чим пов`язаний висновок про невідповідність кандидатки критерію доброчесності. Іншими словами, обсяг і зміст висловлених у Спірному рішенні тверджень у зіставленні з фактами, які зацікавили Комісію під час співбесіди, недостатні для того, щоби вважати обґрунтованим висновок про невідповідність кандидатури позивачки критерію доброчесності як однієї з умов, з якою пов`язується доступ до посади судді. 
24. З приводу зауваг про (не)підвищення рівня професійних навиків, які Комісія теж висловила у Спірному рішенні, то Велика Палата не може погодитися з думкою суду першої інстанції в цій частині, адже для подібних закидів Комісія не мала навіть формальних підстав. Варто зауважити, що в рамках співбесіди Комісія не могла оцінювати кандидата на посаду судді на відповідність критерію професійної компетентності, водночас позивачка як кандидат не мала обов`язку й відповідно не могла передбачити необхідність підтверджувати (під час конкурсу на вакантну посаду судді на стадії співбесіди) рівень своїх професійних навиків за період, «який був у неї в розпорядженні (коли Комісія не мала повноважень) для отримання необхідних знань, навичок та досвіду роботи, зокрема зі справами кримінальної юрисдикції». 
25. З уваги на висловлені міркування Велика Палата, у підсумку, вважає квапливим висновок Комісії про невідповідність ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики, й тому ухвалене за результатами співбесіди Спірне рішення не може вважатися обґрунтованим та вмотивованим, як того вимагають приписи частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII, у зв`язку із чим це рішення підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини третьої статті 88 згаданого Закону.
26. За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (пункт 2 частини першої статті 315 КАС України).
На підставі статті 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
З огляду на наведене Велика Палата виснувала, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 дають підстави скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Керуючись статтями 243, 266, 308, 310, 315, 317, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Адміністративний позов  ОСОБА_1  до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06 лютого 2024 року № 108/дс-24 про відмову рекомендувати її як кандидатку для призначення на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова .
Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України повторно провести співбесіду з ОСОБА_1  щодо надання рекомендації для призначення на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                             В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідач                                                                                                   М. І. Гриців
Судді:                                    О. О. Банасько                                                        С. Ю. Мартєв
О. Л. Булейко                                                           К. М. Пільков
Ю. Л. Власов                                                            О. В. Ступак
І. А. Воробйова                                                        І. В. Ткач
Ж. М. Єленіна                                                          Є. А. Усенко
І. В. Желєзний                                                          Н. В. Шевцова
М. В. Мазур