Справа № 445/2521/23                                Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В. 
Провадження № 22-ц/811/1840/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І., без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства КБ "Приват Банк" на заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що  ОСОБА_1  підписала заяву № б/н від 05 січня 2021 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 41 000,00 грн. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, внаслідок чого станом на 17 вересня 2023 року виникла заборгованість у сумі 40 823,94 грн., з яких 35 082,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 741,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Просили стягнути з ОСОБА_1   заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 січня 2021 року у розмірі 40 823,94 грн. та понесені судові витрати в сумі 2 684 грн.
Заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.01.3021 року в розмірі 35 082,52 грн. (тридцять п`ять тисяч вісімдесят дві гривні 52 коп).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 2 306,63 грн.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Не погоджується в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками.
В апеляційній скарзі покликається на те, що 05 січня 2021 року  ОСОБА_1   було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (додана до позову).
Наголошує на тому, що  ОСОБА_1  була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.
Звертає увагу, що в заяві про приєднання до умов та правил надання послуг, яку відповідачка підписала особисто, передбачено основні умови кредитування, п.1.3. –процентна ставка, відсотків річних: 42,0 % для карта Універсальна. П.1.4. порядок повернення кредиту, п.1.5. наслідки прострочення виконання або невиконання зобов`язань за договором, пеня, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 84 %.
Стверджує, що  ОСОБА_1    при укладенні кредитного договору була належним чином ознайомлена з його умовами.
Вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з  ОСОБА_1  відсотків по кредиту.
Звертає увагу, що в даній справі відсутні докази на спростування вимог позивача.
Просить заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року в частині відмови скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 5 741,42 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України неперешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 12 листопада 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 05 січня 2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку».
В матеріалах справи міститься копія заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням її анкетних даних.
Відповідач в заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Підтвердила також, що ознайомилася та згідна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також підтвердила, що зобов`язується їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.
На виконання умов договору банк видав відповідачу кредитну картку типу «Універсальна» № 5457082225355101 від 05 січня 2021 року з терміном дії до вересня 2024 року.
Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за договором № б/н, підтверджується, що 25 вересня 2021 року відповідачу збільшено кредитний ліміт в розмірі 41 000,00 грн, а 01 травня 2023 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.
Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, розраховувалася кредитними картками при здійсненні покупок, знімала готівку в банкоматах, оплачувала послуги, а також погашала заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору.
Відповідачка, починаючи з 05 січня 2021 року, користувалася кредитними коштами, оплачуючи послуги, здійснюючи покупки в магазинах, знімаючи готівку з банкоматів, однак в матеріалах справи відсутні докази повернення фактично отриманих кредитних коштів на підставі договору № б/н від 05 січня 2021 року.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 05 січня 2021 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 17 вересня 2023 року, вбачається, що така становить 40 823,94 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 082,52 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 741,42 грн.
Враховуючи те, що кредитні кошти фактично отримані та використовувалися відповідачкою, якою, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів погашення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35 082,52 грн., оскільки такі фактично отримані відповідачкою.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення неповернутої суми кредитних коштів в розмірі 35 082,52 грн. 73 коп., а в задоволенні позову в частині стягнення відсотків слід відмовити.
Апеляційний суд не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Встановлено, що 05 січня 2021 року   ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. – 17-24).
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг, підписаної особисто відповідачкою ОСОБА_1 , остання була ознайомлений з умовами надання кредиту.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 17 вересня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 40823 грн. 94 коп., з яких: 35 082 грн 52 коп. заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за простроченими відсотками 5 741 грн. 42 коп. (а.с. – 7-9).
Відповідно до банківської виписки за договором № б/н за період з 05 січня 2021 року по 26 вересня 2023 року вбачається, що відповідачка використовувала кредитні кошти та здійснювала погашення кредиту (а.с. – 10-14).
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів погодження сторонами умов щодо розміру відсотків за користування кредитом.
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. 
Однак суд першої інстанції, не взяв до уваги, що на обґрунтування права вимоги в відсотків частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач надав копію заяви про приєднання до Умови та правила надання послуг та копію паспорту споживчого кредиту, яка підписана позичальником, з якої вбачається, що в ній зазначені, зокрема, базова процентна річна ставка 42% для карт «Універсальна». З такими умовами була ознайомлена і погодилася відповідачка. 
Проте, вказані умови договору, викладені в заяві про приєднання до Умови та правила надання послуг, безпідставно судом першої інстанції не були взяті до уваги.
Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові в частині стягнення відсотків з підстав, що такі не передбачені укладеним між сторонами договором. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.
А тому, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення в цій частині про задоволення позову.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні відсотків, необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 5 741 грн. 42 коп. заборгованість за простроченими відсотками, і відповідно, змінити рішення в частині стягнення судових витрат.
В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Оскільки апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на судовий збір за апеляційне оскарження рішення. Враховуючи, що позовні вимоги банку задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню 4 026 грн. витрат по сплаті судового збору за апеляційне оскарження рішення суду. Також у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог підлягає зміні розмір стягнутого оскарженим рішенням судового збору. Відповідно, відповідач має відшкодувати судові витрати позивачу на судовий збір в розмірі 2 684 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог та змінити рішення в частині стягнення судових витрат.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість  за простроченими відсотками у розмірі 5 741,42 грн. 42 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»  судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»  судові витрати в розмірі 4 026 грн по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

       Приколота Т.І.