ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року	Львів	Справа № 380/2634/24 пров. № А/857/21320/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,
за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Гриневич М.М.,
представника відповідача: Сенів О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі № 380/2634/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
суддя в 1-й інстанції – Потабенко В.А.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення –м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 15 липня 2024 року,

                                                   В С Т А Н О В И В :

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Львівської обласної прокуратури (далі також відповідач), у якій позивач просив суд:
- визнати протиправними дії Львівської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати заробітної плати, згідно посадового окладу та надбавки за вислугу років, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 29.10.2021 по день постановлення судового рішення;
- зобов`язати Львівську обласну прокуратуру нарахувати заробітну плату ОСОБА_1 за період з 29.10.2021 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу та надбавки за вислугу років, розрахованого відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та виплатити різницю недоотриманої заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2017 року працював на посаді прокурора Пустомитівського району Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області. У зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, розпочалася атестація, яка проводиться у порядку, передбаченому законодавством. Позивач 08.10.2019 па підставі п. 10 розділу II «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 № 113-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» звернувся до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію. Львівська обласна прокуратура наказом № 2327к від 23.10.2021 звільнила ОСОБА_1  з посади заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації з 28.10.2021. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 380/ 2126/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2023, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021. Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури від 23.10.2021 № 2327к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури №3 Львівської області та органів прокуратури з 28.10.2021. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області з 29.10.2021. Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2021 по 16.05.2023 в сумі 139 160 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області про стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 139160,00 грн. звернено до негайного виконання. 29.11.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку заробітної плати з 28.10.2021 по 16.05.2023 з врахуванням положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VIІ. У відповідь на звернення Львівська обласна прокуратура листом від 13.12.2023 повідомила про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення з жовтня 2021 року по травень 2023 року, з врахуванням положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, оскільки протягом вказаного періоду діяло друге рішення абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ (до 13.09.2023 згідно з рішення №8-р(І1)/2023). 
Позивач вважаючи дії відповідача щодо нездійснення останнім виплати належної заробітної плати протиправними, а саме відповідного посадового окладу за період з 28.10.2021 по 16.05.2023, як працівника прокуратури, визначеного Конституцією України, ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, Законом України «Про оплату праці», застосувавши  необґрунтовано постанову Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 та не врахувавши рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020, а відтак, звернувся до суду за захистом порушеного права.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі №380/2634/24 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції  його оскаржив позивач- ОСОБА_1 . У поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність висновків суду першої інстанції та неповне з`ясування обставинам справи. Просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Представник Львівської обласної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу від 03.10.2024 в якому зазначається про те, що поданий позов та апеляційна скарга є безпідставним, необґрунтованим, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. 
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, пояснення представника Львівської обласної прокуратури, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 2017 року на посаді прокурора Пустомитівського району Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області.
У зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури розпочалася атестація, яка проводиться у порядку, передбаченому законодавством.
Львівська обласна прокуратура наказом № 2327к від 23.10.2021 звільнила ОСОБА_1 з посади заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації з 28.10.2021.
Не погоджуючись із звільненням з органів прокуратури, позивач оскаржив своє звільнення до суду.
Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 16.05.2023 у справі № 380/2126/22 визнав протиправним та скасував рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021. Визнав протиправним та скасував наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури від 23.10.2021 № 2327к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури з 28.10.2021. Поновив ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області з 29.10.2021. Стягнув з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2021 по 16.05.2023 в сумі 139 160 грн.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 12.10.2023 у справі № 380/2126/22 апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора залишив без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 380/2126/22 без змін.
Сторонами не заперечується також факт того, що після поновлення на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, із розрахунку посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників.
Не погоджуючись з розрахунком середнього заробітку, позивач звернувся із заявою від 28.11.2023 до Львівської обласної прокуратури щодо перерахунку заробітної плати за період з 28.10.2021 по 16.05.2023, з урахуванням положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.01.2014 № 1697- VІІ.
Львівська обласна прокуратура листом від 13.12.2023 № 21-3402-23 повідомила позивача, що для перерахунку заробітної плати з жовтня 2021 року по травень 2023 року, з урахуванням положень ст. 81 Закону № 1697-VІІ підстави відсутні, оскільки протягом указаного періоду діяло друге речення абзацу 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ (до 13.09.2023 згідно з рішенням № 8-р (ІІ)/2023), тобто зазначена норма у цей період була чинною та підлягала застосуванню.
Відтак, позивач розцінив це як порушення своїх прав щодо належної винагороди та звернувся за захистом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що Конституція України віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання прокурорів. Таке оцінювання було визначено на законодавчому рівні і стосувалось без винятку усіх прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
Тобто рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, на яке посилався позивач, стосується приписів ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, офіційне тлумачення яких здійснено в розумінні ст. 131-1 Основного Закону України, і пов`язане з організацією і порядком діяльності прокуратури нової якості - функцією кримінального обвинувачення та проведення кадрового перезавантаження через оцінювання прокурорів.
А тому застосування ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» без обмежень пов`язується із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в новоутворені/оновлені прокуратури (відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).
Згідно з п. 2 резолютивної частини Рішення КСУ № 8-р(ІІ)/2023  від 13.09.2023 друге речення абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
На думку суду першої інстанції правова норма, відповідно до якої оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, яка містилась в другому реченні абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 8-р(ІІ)2023, тобто 13.09.2023.
Між тим, спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу як прокурору місцевої прокуратури заробітної плати за період з 28.10.2021 по 16.05.2023, тобто за період впродовж якого, норма, закріплена у другому реченні абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, була чинною і неконституційною не визнавалася.
За наведених вище всіх обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення на користь позивача за період з 29.10.2021 по 16.05.2023 заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», оскільки відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова №505).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про наступне.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон №1697-VII (який набрав чинності 15.07.2015), у частині першій статті 81 якого закріплено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно частини першою статті 89 Закону №1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.
Оспорюванні позивачем питання стосовно виплати заробітної плати визначено спеціальним Законом №113-ІХ, що набрав чинності 25.09.2019, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури та до статті 81 внесені зміни, зокрема частини третю - п`яту викладено в такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року». Отже, на час виникнення спірних правовідносин у цій справі (зокрема, з 26.03.2020 по 29.04.2020), діяла нова редакція статті 81 Закону №1697-VII.
Сам Закон №113-ІХ визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і, відповідно, порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону №113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Отже, правовий статус зазначених вище прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування.
Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону №113-IX, здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Львівський окружний адміністративний суд рішення від 16.05.2023 у справі № 380/2126/22 визнав протиправним та скасував рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021. Визнав протиправним та скасував наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури від 23.10.2021 № 2327к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури з 28.10.2021. Поновив ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області з 29.10.2021. Стягнув з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2021 по 16.05.2023 в сумі 139 160 грн.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 12.10.2023 у справі № 380/2126/22 апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора залишив без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 380/2126/22 без змін.
Сторонами не заперечується також факт того, що після поновлення на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, із розрахунку посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників.
Системний аналіз приписів Закону №113-ІХ дозволяє зробити висновок, що на зазначений період (тобто, до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до Постанови №505, яка була чинною у спірний період, водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в обласні прокуратури, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону 1697-VII.
При цьому, норма пункту 3 Розділу II Закону №113-ІХ є діючою та не визнана неконституційною.
Частиною дев`ятою статті 81 Закону №1697-VII передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Приписами статті 90 Закону №1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
За приписами статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII, які набрали чинності з 01.01.2015) встановлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктами 1, 2, 6 Постанови №505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.
Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону №1697-VII зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ.
При цьому, положеннями пункту 3 розділу II  Закону №113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації.
Тобто вказані обставини (факт проходження або непроходження атестації та факт переведення) є ключовими для правильного вирішення спірних правовідносин, адже саме ці факти висвітлюють правомірність або неправомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачу заробітної плати у відповідності до Постанови №505.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо перерахунку і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.10.2021 по 16.05.2023.
Сторонами не заперечується також факт того, що після поновлення на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, із розрахунку посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Правове регулювання оспорюваних позивачем питань щодо виплати заробітної плати, визначено спеціальним Законом України від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX, що набрав чинності 25.09.2019, яким передбачена переатестація прокурорів.
Тобто, на час виникнення спірних правовідносин у цій справі діяла нова редакція ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
Цим Законом до ст. 81 внесені зміни, зокрема частини третю - п`яту викладено в такій редакції:
«Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».
Сам Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і відповідно порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.
Згідно з п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Отже, правовий статус зазначених вище прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» здійснювалося у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Системний аналіз приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», дозволяє зробити висновок, що на зазначений період (тобто, до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка була чинною у оспорюваний позивачем період.
Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату згідно зі ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Колегія суддів звертає увагу, що положеннями п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації.
Тому прирівнювання посадового окладу позивача (який атестацію не пройшов) до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Подібну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №540/1268/21, від 18.08.2022 у справі №200/2499/21-а, від 03.04.2024 № 120/14973/21-а.
Як з`ясовано судом першої інстанції, на виконання судового рішення у справі № 380/2126/22 позивача поновлено саме на посаді начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області.
З наведеного слідує, що у суду відсутні докази переведення позивача у Пустомитівську окружну прокуратуру.
Доказів проходження переатестації позивачем теж не подано.
З огляду на те, що у спірний період часу позивач працював у Пустомитівському відділі Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області, та у Пустомитівську окружну прокуратуру не приймався, суд погоджується про відсутність підстав для обрахування посадового окладу та заробітної плати позивача, який не пройшов атестацію, у спірному періоді з 28.10.2021 по 16.05.2023, у іншому розмірі, ніж це передбачено Постановою №505. Норми ст. 81 Закону № 1697 в редакції Закону № 113, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин в силу приписів п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.
Посилання позивача на Рішення КСУ № 8-р(ІІ)/2023, як на підставу заявлених вимог. 
13.09.2023 Другий сенат Конституційного Суду України ухвалив рішення № 8-р(II)/2023 справа № 3-80/2022, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.
Згідно з п. 2 резолютивної частини Рішення КСУ № 8-р(ІІ)/2023 друге речення абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, правова норма, відповідно до якої оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, яка містилась в другому реченні абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 8-р(ІІ)2023, тобто 13.09.2023.
Між тим, спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу як прокурору місцевої прокуратури заробітної плати за період з 28.10.2021 по 16.05.2023, тобто за період впродовж якого, норма, закріплена у другому реченні абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, була чинною і неконституційною не визнавалася.
За наведених вище всіх обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення на користь позивача за період з 29.10.2021 по 16.05.2023 заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою  підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

                                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі № 380/2634/24– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено  04.12.24