КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2024 року
 
справа № 758/3972/21
                                         
провадження № 22-ц/824/7775/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.
при секретарі: Бобко К.М.
  
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року, постановлене під головуванням судді Анохіна А.М., у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
В березні 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, та в порядку поділу майна визнати за ним право власності на частини квартири. 
Вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010 року, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2021 року.
У 2017 році подружжям придбано майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 13 квітня 2017 року. Даний договір було укладено в інтересах сім`ї. 20 лютого 2018 року на ім`я ОСОБА_2 було оформлено право власності на вищевказану квартиру. Дане майно було придбане за час шлюбу, а тому підлягає поділу в рівних частках. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1   право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 52,9 кв.м.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6090,00 гривень.
В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.
Вимоги обґрунтовані тим, що грошові кошти, за які було придбано спірну квартиру є особистою власністю сім`ї відповідача, - ОСОБА_2 та її батьків. Апелянт заперечує щодо участі позивача у придбанні майнових прав з метою придбання спірної квартири. Крім того зазначає, що позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, невірно визначив ціну позову, та сплатив судовий збір не в повному обсязі, тому суд повинен був залишити позову заяву без руху. Відтак, наявні підстави для стягнення недоплаченого розміру судового збору.  
В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. 
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірне майно.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2021 року.
Відповідно до договору купівлі - продажу майнових прав № 23/6-412 від 13 квітня 2017 подружжям були придбані майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується актом прийому - передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі - продажу майнових прав № № 23/6-412 від 13.04.2017.
Згідно з  ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.  Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК  та ст. 372 ЦК. Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).
Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.
Отже, законодавством установлено презумпцію спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу.
В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 вказував, що спірна квартира квартиру є особистою власністю сім`ї відповідача, оскільки придбана за особисті кошти сім`ї відповідача, а тому майно не підлягає поділу між подружжям.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підтвердження заявленого ОСОБА_2 посилалась на договір від 11.04.2017 року та договір купівлі - продажу квартири від 16.04.2016 року.
Відповідно до договору від 11.04.2017 відповідач мала намір продати об`єкт  нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та за договором № 16870/РН-У про відступлення прав і обов`язків, ОСОБА_2 отримала від продажу вищезазначеної квартири 509 248,00 грн.
На підставі договору купівлі - продажу квартири від 16.04.2016 року ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача, продала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та отримала кошти у розмірі 1 150 000,00 грн.
Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, сам по собі можливий факт надання цих коштів родичами одного із подружжя не може бути підставою для визнання цих коштів особистою приватною власністю цього подружжя. Навіть якщо ці кошти надавались для придбання квартири, то вважається, що квартира набувалась для сім`ї, оскільки відповідач та позивач перебували у шлюбі.
Договір не містить умов про те, що спірна квартира купується для потреб іншої сім`ї, окрім подружжя.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що грошові кошти за рахунок яких була придбана спірна квартира є особистою власністю відповідача.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, судом не встановлено.
Відтак колегія суддів погоджується із висновком суду про задоволення позовних вимог та поділу спільного майна подружжя в рівних частках.
Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач  

Судді