справа № 759/8595/24                                        головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-ц/824/14987/2024              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
20 листопада 2024 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Кияшко К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2024 року КП «Київтеплоенерго»звернулося до суду із позовом в якому просило суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті: до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 44 302,74 грн.; до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 29 336,88 грн.; з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 45 506,27 грн.; з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 53 963,24 грн.; з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 47 778,71 грн.; з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 28 145,33 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 869,84 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 429,80 грн.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 89,95 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, які постачає Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго». Свої зобов`язання по оплаті послуг центрального опалення та постачання гарячої води відповідачі не виконують  належним чином. У зв`язку з цим станом на 01 березня 2024 року заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води   складає 250 422,76 грн. 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року позов КП «Київтеплоенерго» задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4   на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги у розмірі 89 045,70 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі КП «Київтеплоенерго»просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині не задоволених вимог через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго»посилається на аналогічні обставини, викладені   у позовній заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , вказує, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що не можуть бути задоволені, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У відповіді на відзив КП «Київтеплоенерго» зазначає, що строки позовної давності було подовжено згідно рішень Уряду до спливу строку позовної давності, а, отже, позовна заява позивача у даній справі була подана у межах строку позовної давності.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» (а.с. 78).
На підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»набуло право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 73 639,62 грн., що підтверджується витягом з Додатків до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 (а.с. 18, 19).
Згідно з наданими суду  розрахунками заборгованості станом на 01 березня 2024 року у відповідачів наявна заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що складає 250 422,76 грн. (а.с. 10-17).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції за заявою відповідача ОСОБА_3 застосував строки позовної давності до частини позовних вимог тастягнув з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті: з 01 травня 2021 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 936,89 грн.; з 01 травня 2021 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 6794,48 грн.; з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 47 778,71 грн.; з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 28145,33 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 869,84 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 429,80 грн.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 89,95 грн., що у загальному становить 89 045 грн.
Апеляційний суд не може   погодитися з такимивисновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За вимогами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.
Сторона позивача посилається на те, що виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
На підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року позивач прийняв від ПАТ «Київенерго» право вимоги до відповідача ОСОБА_3  заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла станом на 01 травня 2018 року та прийняв право вимоги будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг   централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг.
Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання з оплати наданих послуг є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення заборгованості виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Разом з тим, набуття права грошової вимоги внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) ніяким чином не впливає на початок відліку строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року).
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Оскільки обов`язок щодо сплати за комунальні послуги виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.
Колегією суддів   враховується, що заборгованість відповідачів за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у стягненні якої суд першої інстанції відмовив позивачу, виникла за період з липня 2015 року по лютий 2024 року. 
Позивач звернувся до суду з цим позовом у квітні 2024 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період, що виник до квітня 2021 року.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягала частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21.
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 02 квітня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з 02 квітня 2017 року.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно застосував позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по травень 2021 року.
З огляду на викладене,  рішення суду  про відмову в задоволенні позову в цій частині не може залишатись в силі та за приписами статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті вимог позивача.
Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з відповідачів за періодз квітня 2017 року по травень 2021 року, апеляційний суд виходить з наступного. 
Відповідно до додатку №1 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги відносно  виключно до ОСОБА_3 за спожиті послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року, а тому інші відповідачі не є належними по відношенню до зазначеної заборгованості.
За змістом вимог ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Подано апеляційна скарга  ґрунтується виключно на не правильному застосуванні судом норм чинного законодавства щодо обрахунку строків позовної давності, яким апеляційним судом надано відповідну оцінку.
В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  На такі порушення сторони не посилалися.
Також з матеріалів справи вбачається, що єдиним заперечення відповідача ОСОБА_3 проти позову були обставини пропуску строків позовної давності. При цьому останній не вказував на інші  обставини, які б, за своєю суттю,  спростовували доводи позивача. Так відповідач в суді першої інстанції не посилався на не надання чи не належне надання йому та членам його сім`ї  послуг з опалення та постачання гарячої води, не вказував на не правильність розрахунків суми заборгованості, що зроблені позивачем, тощо.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання відповідачам комунальних послуг з опалення та постачання гарячої води, за які останні не розрахувались, що є підставою до задоволення вимог позивача заявлених в межах строків позовної давності.
 Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» сплатило судовий збір у розмірі 3 756,34 грн. При подачі апеляційної скарги Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» сплатило судовий збір у розмірі 5604,51 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (86,5%), а саме у розмірі 7 012,12 грн., тобто по 1 753,03 грн. з кожного. 
Крім того, оскільки позовні вимоги в частині стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року підлягають стягненню виключно з ОСОБА_3 , з останнього підлягає до стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 085,00 грн. пропорційно до даної частини позовних вимог.
Вимоги  позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33, грн. задоволенню не підлягають, оскільки вказані витрати не є судовими витратами, які підлягають розподілу в силу вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного,  керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»  задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким:
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
 Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місце знаходження: м. Київ, площа І.Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421 заборгованість:
 за спожиті з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 16 196,19 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто шість) гривень 19 копійок.
  за спожиті з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги централізованого гарячого водопостачання у розмірі 23 581 (двадцять три тисячі п`ятсот вісімдесят одна) гривня.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місце знаходження: м. Київ, площа І.Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421 заборгованість:
 за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого опалення у розмірі 45 506 (сорок п`ять тисяч п`ятсот шість) гривень 27 копійок, 
  за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 53 963 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят три) гривні 24 копійки.
за спожиті з 01 листопада 2021 року  по 28 лютого 2024 року включно послуги централізованого опалення у розмірі 47778 (сорок сім тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень 71 копійку, 
за спожиті з 01 листопада 2021 року по 28 лютого 2024 року включно послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 28145 (двадцять вісім тисяч сто сорок п`ять) гривні 33 копійки.
з сплати за абонентське обслуговування з теплової енергії в розмірі 869 (вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 84 копійки,
з сплати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 80 копійок, 
з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 89 (вісімдесят дев`ять) гривень, 95 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місце знаходження: м. Київ, площа І.Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421 судовий збір   у розмірі 1753 (одну тисячу сімсот п`ятдесят три) гривні 03 копійки  з кожного.
Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місце знаходження: м. Київ, площа І.Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421 судовий збір у розмірі 1085 (одну тисячу вісімдесят п`ять) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів
Повне судове рішення складено 27 листопада 2024 року.

 
Головуючий                                                                      Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                   Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.