Справа №757/47288/20-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/12761/2024

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
31 жовтня 2024 року                                                                                                місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді                Журби С.О., 
суддів                                     Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Павлової В.В., 
 
            розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про надання дозволу на виконання рішення мирового судді судової ділянки №59 району Ясєнєво міста москви ОСОБА_3 від 04 квітня 2019 року, боржник - ОСОБА_1 ,
 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04.04.2019 року у справі № 2-107/19 про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку та (або) іншого доходу щомісячно, починаючи з 06.03.2019 року, до повноліття дітей.
В обґрунтування клопотання зазначала, що рішенням мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04.04.2019 року у справі № 2-107/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 заробітку та (або) іншого доходу щомісячно, починаючи з 06.03.2019 року та до повноліття дітей та державне мито у розмірі 150 руб. Вказує, що на даний час між Україною та Російською Федерацією діє Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 року, яка ратифікована державою Україною Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВРП про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). Відповідно до п. 2 ст. 54 Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У такому випадку, суд постановляє рішення про примусове виконання. Вважає, що рішення набрало законної сили, є чинним, остаточним та обов`язковим для виконання боржником.
Оскільки, рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. москви ОСОБА_3 від 04.04.2019 року у справі № 2-107/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей станом на дату подання клопотання не було скасовано або виконано, зважаючи на ігнорування боржником обов`язкового для нього судового рішення, заявник просила надати дозвіл на примусове виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво м. Москви ОСОБА_3 від 04.04.2019 року у справі № 2-107/19.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року надано дозвіл на примусове виконання рішення мирового судді судової ділянки № 59 району Ясєнєво міста москви ОСОБА_3 від 04.04.2019 року у справі № 2-107/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку та (або) іншого доходу щомісячно, починаючи з 06.03.2019 року, та стягнення з ОСОБА_1 держмита у розмірі 150 (сто п`ятдесят) рублів, що за курсом НБУ станом на 17.05.2021 року становить 56 (п`ятдесят шість) гривень 03 копійки.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 26 грудня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати, в задоволенні клопотання ОСОБА_2 відмовити.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 04.09.2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2024 року ухвалу Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
20 серпня 2024 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
У судове засідання, призначене на 31 жовтня 2024 року, з`явилися апелянт, представник апелянта, заявник та представник заявника.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Частиною 1 статті 462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються на території України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР ратифікована Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка набула чинності з 14 квітня 1995 року і передбачає визнання та виконання рішень російської федерації Україною. Конвенцію ратифіковано із такими застереженнями: Україна бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому статтею 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів; Україна бере на себе зобов`язання визнавати і виконувати рішення, ухвалені на територіях держав учасниць Конвенції, передбачені пунктом "а" статті 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов`язань.
Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України.
Відповідно до ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, проходження процедури визнання та виконання рішення іноземного суду на території України відноситься до компетенції суду.
Між тим, 01 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Вказаний Закон передбачає:
- зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь (стаття 1).
- вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).
Відповідно до вимог ст.468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено в інших випадках, встановлених законами України.
Оскільки Україна вийшла з вказаної Конвенції, підстави для задоволення заяви про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду відсутні, отже ухвала суду першої  інстанції підлягає скасуванню.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 468 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                                  С.О. Журба
 
Судді                                                                                                              Т.О. Писана 
 
                                                                                                                        К.П. Приходько