ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 р.	Справа № 520/8525/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання - Щурової К.А.
представників сторін: позивача: Корольової В.Є., Лисенка В.С.,
відповідача: Єгіозар`ян А.Г., Третьякова О.М., Любинської О.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-східного офісу Держаудитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 09.08.24 року по справі № 520/8525/24
          за позовом           Комунального підприємства "Харківводоканал"  
          до           Північно-східного офісу Держаудитслужби                   
          про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ

Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі по тексту – позивач, КП «Харківводоканал») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північно-східного офісу Держаудитслужби (далі по тексту – відповідач, орган фінансового контролю), у якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом, просило суд:
- визнати протиправною та скасувати Вимогу Північно-східного офісу Держаудитслужби від 18.03.2024 № 202006-14/1534-2024 в частині абзаців першого та четвертого:
«повернути до Державного бюджету України зайво отримані у якості погашення заборгованості з різниці в тарифах кошти у загальній сумі 85323084,19 грн;
відкоригувати в бухгалтерському обліку КП«ХАРКІВВОДОКАНАЛ» кредиторську заборгованість перед АТ «Харківобленерго» у бік зменшення на загальну суму 155158403,3 гривень»;
- сплату судових витрат покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність абзаців 1 та 4 Вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби від 18.03.2024 № 202006-14/1534-2024, як таких, що сформовані на підставі викладених в Акті ревізії необґрунтованих та суперечливих висновків, зроблених відповідачем без врахування заперечень позивача, що зумовлює скасування у судовому порядку спірних пунктів Вимоги.
Наполягав, що вимога відкоригувати в бухгалтерському обліку КП «Харківводоканал» кредиторську заборгованість перед АТ «Харківобленерго» у бік зменшення наразі є передчасною, оскільки правомірність зроблених АТ «Харківобленерго» відповідно до постанови Верховного Суду України від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 перерахунків (коригування) вартості спожитої електроенергії є предметом оскарження у справах № 922/2539/21, № 922/338/21, № 922/3888/16, № 922/635/21, № 922/1688/18, № 922/169/22, у яких суди не погодились із обґрунтованістю сум та призначили експертизи таких розрахунків, які тривають як на час прийняття спірних пунктів Вимоги так і на час звернення до суду з цим позовом.
Отже, станом на час проведення органом фінансового контролю перевірки, остаточна сума кредиторської заборгованості, яка підлягала до сплати КП «Харківводоканал» відповідно до постанови Верховного Суду України від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 не визначена, є спірною, а тому лише після прийняття судами рішень у вищевказаних справах буде встановлено суму заборгованості підприємства за електроенергію, спожиту за спірний період, а потім вже, за наявності підстав, буде здійснено відповідні коригування у бухгалтерському обліку з усіма наслідками, які випливатимуть, у тому числі коригування розрахунку заборгованості з різниці у тарифах.
Щодо вимоги про повернення до Державного бюджету України коштів у загальній сумі 85323084,19 грн зазначив, що відповідач дійшов помилкового висновку про завищення КП «Харківводоканал» фактичних витрат на електроенергію у 2017 році на загальну суму 15935145 грн та у 2018 році – на 99728352,45 грн, оскільки розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) КП «Харківводоканал» було виконано відповідно до положень пункту 9 Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 № 977 (далі по тексту – Методика № 977). Так, розрахунок різниці у тарифах за 2014-2018 роки у сумі 488041930,00 грн здійснено відповідно до вимог Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі по тексту – Закон № 996-XIV) згідно з первинними документами (актами) та на підставі укладених з АТ «Харківобленерго» договорів, шляхом включення до фактичних витрат вартості електричної енергії, яка була станом на момент складення розрахунку відображена у відповідних періодах бухгалтерського обліку підприємства.
Разом з цим, враховуючи те, що перерахунки вартості електроенергії за спірний період, які були зроблені АТ «Харківобленерго» на виконання рішення Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 повторно, у подальшому були визнані судами необґрунтованими (про що вже зазначалось), КП «Харківводоканал» не мало і до теперішнього часу немає (оскільки тривають судові процеси) ані юридичних, ані формально арифметичних підстав змінити вказані показники бухгалтерського обліку. 
Додатково звернув увагу на незаконність та необґрунтованість вимоги про повернення до Державного бюджету України суми у розмірі 85323084,19 грн в умовах, коли в ході фінансового аудиту підприємства, проведеного Держаудитслужбою України, розраховано і зафіксовано в аудиторському звіті від 27.02.2024 № 000600-22/9 наявність заборгованості з різниці в тарифах у сумі 519397,55 грн. І це без врахування встановленого рішенням Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 820/1410/18 факту невиконання державою в особі Міністерства фінансів України у 2017 році зобов`язань перед КП «Харківводоканал» відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків з різниці у тарифах у сумі 74768244,37 грн. Так, при прийнятті рішення у вказаній справі Верховний Суд не прийняв жодних аргументів Мінфіну щодо неможливості виконання вказаних договорів з причин відсутності бюджетних асигнувань, закінчення бюджетного періоду тощо.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 у справі № 520/8525/24 адміністративний позов Комунального підприємства «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» (вул. Конторська, буд. 90, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ 03361715) до Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби (площа Майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 4, поверх 10, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 40478572) про визнання протиправною та скасування вимоги - задоволено.
Визнано протиправною та скасовано Вимогу від 18.03.2024 № 202006-14/1534-2024 у частині абзаців першого та четвертого
- повернути до Державного бюджету України зайво отримані у якості погашення заборгованості з різниці в тарифах грошові кошти у загальній сумі 85 323 084,19 грн;
- відкоригувати в бухгалтерському обліку КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» кредиторську заборгованість перед АТ «Харківобленерго» у бік зменшення на загальну суму 155 158 403,3 гривень.
Стягнуто на користь Комунального підприємства «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» (вул. Конторська, буд. 90, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ 03361715) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби (площа Майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 4, поверх 10, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 40478572) суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,4 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року по справі № 520/8525/24, яким задоволено позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» до Північно-східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги, повністю; ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення положень статті 242 КАС України та вимог статті 258 КАС України, оскільки суд необґрунтовано вийшов за межі строків, наданих для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того, внаслідок залишення судом поза увагою вимог статті 263 КАС України справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, незважаючи на те, що предметом розгляду даної справи є визнання протиправною та скасування Вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби від 18.03.2024 № 202006-14/1534-2024 в частині повернення до Державного бюджету України зайво отриманих у якості погашення заборгованості з різниці в тарифах коштів у загальній сумі 85323084,19 грн та коригування в бухгалтерському обліку КП «Харківводоканал» кредиторської заборгованості перед АТ «Харківобленерго» у бік зменшення на загальну суму 155158403,3 грн, а відтак, дана справа не відноситься до категорії малозначних.
По суті виявлених порушень пояснив, що за результатами зустрічної звірки в АТ «Харківобленерго» встановлено, що сума дебіторської заборгованості АТ «Харківобленерго» станом на 30.06.2023, яка враховується по взаєморозрахунках з КП «Харківводоканал» за договорами від 03.01.2008 № 1.01 та від 07.05.2004 № 4 не відповідає сумі заборгованості, яка враховується за даними бухгалтерського обліку КП «Харківводоканал». Так, за даними бухгалтерського обліку АТ «Харківобленерго» враховується дебіторська заборгованість в загальній сумі 587286936,99 грн, у тому числі за послуги з реалізації електричної енергії – в сумі 541529445,94 грн, за послуги з перетікання реактивної енергії – в сумі 10017359,08 грн, за послуги з розподілу електричної енергії – в сумі 35740131,97 грн, у той час як за даними КП «Харківводоканал» - 432128533,69 грн. Фактична розбіжність в сумі кредиторської заборгованості становить 155158403,30 грн.
В обґрунтування причин виникнення такої розбіжності зазначив, що КП «Харківводоканал» повинно відноситись виключно до споживачів 1-го класу електроспоживання, оскільки є промисловим підприємством з місячним споживанням понад 20 млн кВт-год на технологічні потреби, що відповідає критеріям, визначеним у підпункті 4 пункту 3.1 частини 3 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованої за ступенем напруги, затвердженого Постановою НКРЕКП від 13.08.1998 № 1052.
В той же час, АТ «Харківобленерго» проводило нарахування за споживання КП «Харківводоканал» електроенергії за завищеною вартістю (за 2 клас напруги), що є порушенням вимог пункту 3.7.4 Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електроенергії за регульованим тарифом, затверджених постановою НКРЕКП від 13.06.1996 № 15/1, яким визначено, що тариф за спожиту електроенергію розраховується з урахуванням класу споживача у відповідності до нормативних методик (документів), затверджених НКРЕКП.
Проінформував, що на виконання рішення у справі № 922/4198/17 щодо відповідності КП «Харківводоканал» критеріям для споживача електричної енергії 1 класу АТ «Харківобленерго» за договором від 03.01.2008 № 1.01 у липні-серпні 2019 року по розрахунках з КП «Харківводоканал» здійснено перерахунок (коригування) вартості спожитої електроенергії за попередні періоди, в яких здійснювалось реалізація електроенергії в бік зменшення, та зменшено заборгованість КП «Харківводоканал» за спожиту електроенергію на загальну суму 197202441,76 грн з ПДВ.
Аналогічно за договором від 07.05.2004 № 4 у липні-серпні 2019 року по розрахунках з КП «Харківводоканал» здійснено перерахунок (коригування) вартості спожитої електроенергії за попередні роки, та зменшено заборгованість КП «Харківводоканал» за спожиту електроенергію в загальній сумі 113893302,75 грн з ПДВ (у тому числі у липні 2019 року – 93206702,29 грн, у серпні 2019 року – 20686600,46 грн), що підтверджується коригувальними актами зі зменшеною вартістю наданих послуг.
В той же час, КП «Харківводоканал» здійснило перерахунок вартості спожитої електроенергії не за весь спірний період, а лише з 01.11.2014 по 31.10.2017 на загальну суму 137678219,84 грн, що призвело до завищення витрат підприємства на електричну енергію на загальну суму 155158403,30 грн. 
Наполягав, що відповідність КП «Харківводоканал» критеріям споживача електричної енергії 1 класу підтверджена встановленими преюдиціальними обставинами (постанова Верховного  Суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17) та не може обмежуватися чітко визначеним періодом, а тому  перерахунок заборгованості повинен бути здійснений і за період 2013-2018 років нарахування електричної енергії  2 класу напруги. 
Зважаючи на те, що позивачем таких дій проведено не було, водночас отримано фінансову підтримку з державного та місцевих бюджетів, яка розрахована на підставі помилкових даних щодо вартості спожитої електричної енергії, наявні підстави для повернення до Державного бюджету України грошових коштів у сумі 85323084,9 грн, отриманих в якості субвенції.
До того ж, за висновком апелянта, здійснення АТ «Харківобленерго» перерахунку (коригування) вартості спожитої КП «Харківводоканал» електроенергії в бік зменшення, свідчить про те, що надавач послуг фактично визнав неправоту своїх дій в частині невірного застосування класу електроспоживання, як наслідок, застосування завищеної ціни на відпуск електроенергії, тоді як КП «Харківводоканал» не прийняв у повному обсязі відкориговану в бік зменшення вартість електричної енергії та необґрунтовано не зменшив заборгованість підприємства.
Стверджував, що не зменшення КП «Харківводоканал» в бухгалтерському обліку заборгованості перед АТ «Харківобленерго» в сумі 155158403,3 грн за її відсутності в бухгалтерському обліку в АТ «Харківобленерго» спричинило додаткове навантаження на Державний та місцеві бюджети, а тому вказані кошти підлягають поверненню.
Вважав помилковим твердження суду першої інстанції щодо виконання КП «Харківводоканал» розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах за послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення, послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням положень Методики № 977, як на підставу для задоволення позову, оскільки по-перше, вказані обставини відповідачем не спростовуються, а по-друге, порушення полягає саме у завищенні обсягів заборгованості з різниці в тарифах, а жодних вимог щодо зобов`язання оформити розрахунок суми завищення обсягів заборгованості з різниці в тарифах контролюючим органом не висувалось.
Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених в ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Переконував, що висновки про наявність у позивача обов`язку зі здійснення коригування кредиторської заборгованості перед АТ «Харківобленерго» у бік зменшення за період з 01.10.2013 по 31.12.2018 (на виконання постанов Верховного Суду України від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 та Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 у справі № 922/4199/17) є такими, що не відповідають дійсності, оскільки вказаними постановами АТ «Харківобленерго» було зобов`язано лише здійснити перерахунок вартості спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії за листопад 2014 року – жовтень 2017 року відповідно до договорів від 07.05.2004 № 4 та від 03.01.2008 № 1.01 шляхом застосування тарифів для 1 класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити такі дані в рахунках за листопад, грудень 2014 року, січень-грудень 2015 та 2016 років, січень-жовтень 2017 року. При цьому, вказані судові рішення не містили ані кількісного, ані грошового показника, на який потрібно здійснити коригування, а стосувалися лише дій, які повинна здійснити АТ «Харківобленерго». 
Враховуючи те, що чинне законодавство про бухгалтерський облік та фінансову звітність передбачає коригування даних бухгалтерського обліку виключно на підставі первинних документів з наявністю в них обов`язкових реквізитів, в той час, як ані на момент складення акту перевірки, ані на момент винесення спірної вимоги, конкретна сума на яку АТ «Харківводоканал» повинне здійснити перерахунок остаточно визначена не була, вимоги про коригування кредиторської заборгованості у бік зменшення на суму 155158403,30 – є передчасними.
Так само, необґрунтованою є вимога про повернення до Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 85323084,19 грн, оскільки правильність здійсненого АТ «Харківобленерго» розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах за надані ним послуги та визначених в ньому показників слугує предметом розгляду не однієї судової справи, які тривають, до закінчення розгляду яких, у позивача відсутні правові підстави для здійснення відповідних коригувань.
Крім того, з огляду на те, що період, який перевірявся, охоплює дію на території України військового стану, таке додаткове фінансове навантаження буде непосильним тягарем для матеріального становища підприємства.
У наданих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях від 15.11.2024 позивач зазначив, що спірні правовідносини виникли за наслідками неправильного виконання АТ «Харківобленерго» судових рішень Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 та Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 у справі № 922/4199/17, якими було зобов`язано АТ «Харківобленерго» здійснити перерахунок вартості спожитої позивачем електричної енергії за Договорами про постачання електроенергії від 03.01.2008 № 1.01 та від 07.05.2004 № 4 шляхом застосування тарифів для І (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в рахунках за листопад 2014 року – жовтень 2017 року. При цьому, як свідчить аналіз тексту вказаних судових рішень, обов`язок перерахунку суми заборгованості виник саме у АТ «Харківобленерго». Водночас, судами не було визначено грошового розміру, на який АТ «Харківобленерго» повинна здійснити такий перерахунок. 
Будь-яких застережень щодо покладення таких обов`язків на КП «Харківводоканал» вказані судові рішення не містять. 
До того ж, вкотре звернув увагу, що наразі тривають судові процеси у справах № 922/3888/16, № 922/1688/18, № 922/376/18 за позовами АТ «Харківобленерго» про стягнення з позивача заборгованості за спожиту електричну енергію за договорами від 03.01.2008 № 1.01 та від 07.05.2004 № 4, в яких призначено проведення експертиз, необхідність здійснення яких обумовлено виникненням сумнівів у судів щодо правильності визначення обсягу та вартості спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії, як базових та визначальних складових для здійснення правильного розрахунку.
Враховуючи те, що отримані КП «Харківводоканал» від АТ «Харківобленерго» у вересні та листопаді 2019 року рахунки на оплату електричної енергії, спожитої за період з листопада 2014 року по грудень 2018 року та з вересня 2013 року по жовтень 2014 року не містили жодної інформації саме про перерахунок вартості електричної енергії за відповідний період та були відсутні будь-які первинні документи, на підставі яких було здійснено цей перерахунок, а також інформація про зарахування та віднесення надмірно сплачених сум до конкретних облікових періодів, КП «Харківводоканал» було позбавлене можливості перевірити правильність та обґрунтованість нарахувань, внаслідок чого було вимушено повернути їх на адресу АТ «Харківобленерго» з відповідними поясненнями, які були проігноровані.
Зауважив, що за наявності юридично обґрунтованих обставин, КП «Харківводоканал» здійснював коригування заборгованісті перед АТ «Харківводоканал» за спожиту електроенергію.
Так, до прикладу, за наслідками проведеної Північно-східним офісом Держаудитслужби у грудні 2020 року планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Харківводоканал» за період з 01.10.2014 року по 31.12.2016 року та ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2017 по 31.08.2020 року позивачем у бухгалтерському обліку було здійснено перерахунок (коригування) вартості спожитої електричної енергії на загальну суму 137 678 219,84 грн (з ПДВ) в бік зменшення, та на відповідну суму зменшена заборгованість КП «Харківводоканал» перед АТ «Харківобленерго».
Вказане коригування здійснено за період, окреслений базовими постановами Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 та Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 у справі № 922/4199/17, а саме листопад 2014 року – жовтень 2017 року за визначенням вартості спожитої електричної енергії спеціальним органом державної влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. 
Також, у січні 2022 року підприємством було проведено перерахунок вартості спожитої активної електроенергії на 1 клас на суму 13 862,69 грн за рішеннями господарського суду, які  набрали законної сили, зокрема, за Договором від 03.01.2008 № 1.01 за період січень – лютий 2015 року про стягнення заборгованості та за Договором від 07.05.2004 № 4 за період липень 2017 – липень 2018 року на суму 18 248 952,74 грн у справі № 922/1841/15 про стягнення заборгованості.
Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що всі коригування були здійснені КП «Харківводоканал на підставі або рішень судів, якими достеменно було встановлено правильність об`єму та вартості спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії, або на за сукупності обставин, а саме, розрахунків спеціального державного органу у сфері державного фінансового контролю, які охоплювали період, визначений у судових рішеннях про зобов`язання здійснити перерахунок, та власне самих постанов Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 та Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 у справі № 922/4199/17. Зауважив, що рішення господарських судів щодо рахунку вартості тарифів за інший період відсутні.
Відтак, у КП «Харківводоканал» не було правових підстав самостійно, без встановлення фактично спожитих об`ємів електричної енергії у судовому порядку, здійснювати коригування наступних періодів виключно на підставі висновків зроблених апелянтом.
Наполягав на передчасності вимоги щодо повернення до Державного бюджету України зайво отриманих у якості погашення заборгованості з різниці в тарифах грошових коштів у загальній сумі 85 323084,19 грн, оскільки позивач, з дотриманням вимог пункту 9 Методики № 977 здійснив розрахунок різниці в тарифах за 2014-2018 роки у сумі 488 041 930,00 грн, включивши до фактичних витрат, на основі яких здійснювався розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах, вартість електричної енергії, яка відповідно до вимог Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та Закону України «Про бухгалтерський облік» станом на момент складення розрахунку відображена у відповідних періодах бухгалтерського обліку підприємства згідно з первинними документами (двосторонніми актами). Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з  різниці в тарифах у вказаній сумі була отримана за період 2014 - 2018 роки.
Втім, у подальшому у Держави перед позивачем знов виникла заборгованість з різниці в тарифах.
Зокрема, Протоколом засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах Харківської обласної військової адміністрації від 04.11.2022 № 1 лише за період з 01.06.2021 по 30.06.2022 року (тобто всього за рік) зафіксований борг Держави перед позивачем у розмірі 91 937 700 грн. Наявність боргу Держави перед КП «Харківводоканал» робить некоректними та протиправними вимоги Держаудитслужби щодо повернення коштів до бюджету, що узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2022 року по справі № 520/11571/19 про стягнення податкового боргу з КП «Харківводоканал», в якій останній виснувався, що дії фіскального органу з примусового стягнення грошових коштів з рахунків підприємства у рахунок погашення податкової заборгованості з податку на додану вартість на загальну суму 180968296,75 грн не можуть вважатись обґрунтованими, в умовах, коли така заборгованість виникла в результаті державного регулювання господарської діяльності Підприємства, за результатами якого сама Держава має заборгованість перед Підприємством.
Північно-східний офіс Держаудитслужби в наданих до суду апеляційної інстанції поясненнях від 20.11.2024 заперечував проти вищевказаних доводів позивача та зазначив, що дії КП «Харківводоканал» не тільки не мають юридичного підґрунтя, а й суперечать логіці, тому що здійснені коригування АТ «Харківобленерго» у бік зменшення поліпшують стан бухгалтерського обліку позивача вже на теперішній час.
На думку органу фінансового контролю, якщо навіть припустити, що за результатами розгляду справ № 922/3888/16 та № 922/1688/18 кредиторська заборгованість КП «Харківводоканал» перед АТ
«Харківобленерго» буде ще меншою, ніхто не забороняє їм здійснити її коригування додатково, але не здійснення даного коригування на виконання вимоги Офісу є нелогічним та незаконним, тому що навіть надавач послуг АТ «Харківобленерго» визнало неправоту своїх дій в частині невірного застосування класу електроспоживання, тоді, як КП «Харківводоканал» не прийняв у повному обсязі відкориговану в бік зменшення вартість електричної енергії та необґрунтовано не погодився зменшити заборгованість підприємства за спожиту електроенергію на загальну суму 197 202 441,76 грн (з ПДВ) за договором від 03.01.2008 № 1.01, та на загальну суму 113 893 302,90 грн (з ПДВ) за договором від 07.05.2004 № 4.
Також вважав за доцільне зазначити про збитковість діяльності позивача, зокрема, за результатами фінансово-господарської діяльності КП «Харківводоканал» отримав чистий збиток, який склав в 2021 році - 273 255,0 тис. грн, в 2022 році - 683 732,0 тис. грн, за І – півріччя 2023 – 150 685,0 тис. грн. Підприємство постійно має значну заборгованість перед постачальниками (загальна сума кредиторської заборгованості перед постачальниками станом на 01.10.2020 року складала 1 673 229,00 тис. грн, у т.ч. за поставлену електроенергію перед АТ «Харківобленерго» - 1 519 705,82 тис. грн), яку позивач не в змозі сплатити самостійно, і постійно звертається до органів місцевого самоврядування щодо отримання бюджетної підтримки з місцевого бюджету та до Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах на послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення щодо отримання різниці в тарифах на послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення.
Звернув увагу суду, що повернення до Державного бюджету України суми коштів у розмірі 85 323 084, 19 грн є обов`язком позивача, тому що ці кошти вже отримані позивачем від Держави для погашення заборгованості з різниці у тарифах, однак, як встановлено під час ревізії, різниця в тарифах на дану суму відсутня, тому ці кошти отримані безпідставно.
Щодо наведених позивачем до прикладу справ № 922/3888/16 № 922/1688/18, № 922/376/18, вважав за необхідне пояснити, зокрема, що справа № 922/1688/18 стосується періоду лютий, березень, квітень 2017 року, за який позивач вже здійснив коригування, а тому Офіс за результатами ревізії за цей період вимог до позивача не пред`являє. По справі № 922/376/18 за позовом АТ «Харківобленерго» до КП «Харківводоканал» про стягнення 4.196.577,22 грн винесена постанова Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2024, якою стягнуто з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» 4 196 577, 22 грн вартості електричної енергії за договором № 4 від 07.05.2004 у період листопад 2016 року - лютий 2017 року.
Тому висновки судів за наслідками розгляду справ № 922/3888/16 № 922/1688/18, № 922/376/18 ніяким чином не підтверджують міркувань позивача у даній справі, а взагалі підтверджують висновки ревізії та доводи апеляційної скарги.
В судовому засіданні представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в скарзі та у додаткових поясненнях. 
Представники позивача в судовому засіданні підтримали вимоги позову та додаткових пояснень з огляду на наведене у них обґрунтування, в задоволенні апеляційної скарги просили відмовити.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Акту ревізії від 01.02.2024 № 202006-04/1 про проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Харківводоканал» проведено ревізію позивача за період з 01.02.2020 по 30.06.2023. 
Відповідно до висновків зазначених у акті стосовно проведення коригування кредиторської заборгованості в бік зменшення по розрахунках з АТ «Харківобленерго» за період з 2014-2018 роки та щодо завищення фактичних витрат на електроенергії в Розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах на послуги з водопостачання та водовідведення за 2017-2018 роки, КП «Харківводоканал» підписало його з запереченнями, які були направлені на адресу відповідача.
За змістом листа Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби від 04.03.2024 № 202006-14/1336-2024 заперечення підприємства враховано не було та винесено вимогу, абзацами першого та четвертого якої позивача було зобов`язано усунути порушення законодавства в частині повернення до Державного бюджету України зайво отриманих у якості погашення заборгованості з різниці в тарифах грошові коштів у загальній сумі 85 323 084,19 грн та відкоригувати в бухгалтерському обліку КП «Харківводоканал» кредиторську заборгованість перед АТ «Харківобленерго» на суму 155158403,3 грн у бік її зменшення.
Не погодившись із вимогою у вказаній частині, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки спірна частина вимоги не відповідає фактичним обставинам, є необґрунтованою та спростовується матеріалами та доказами, наданими підприємством під час ревізії, що є підставою для її скасування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначено Законом України від 26.01.1993 № 2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі по тексту - Закон № 2939-XII).
На виконання статті 1 Закону № 2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Згідно з вимогами частини першої статті 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року № 43 (далі по тексту – Положення № 43) Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Крім того, підпунктом 3 пункту 4 Положення № 43 закріплено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Виходячи зі змісту пункту 7 Положення № 43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
За змістом пункту 1 Положення про Північно-східний офіс Держаудитслужби, затверджене Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23 (далі по тексту – Положення № 23), Північно-східний офіс Держаудитслужби (далі - Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення № 23 Офіс відповідно до покладених на нього завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель.
Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктів господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначена Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. № 550 (далі по тексту – Порядок № 550).
Пунктом 2 Порядку № 550 визначено що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
Пунктами 4, 5 Порядку № 550 передбачено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку.
Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.
За приписами частини першої статті 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
В силу пункту 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону № 2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
У частині другій статті 15 Закону № 2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Згідно з пунктом 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 2939-XII орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; відповідністю взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. 
Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що спірна вимога контролюючого органу у вищевказаній частині є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована.
За приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України висловив позицію, що «конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23 лютого 2016 року по справі № 818/1857/14, і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.
Аналогічна правова позиція також підтримана і Верховним Судом, зокрема у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17, у якій за наслідками проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), сформульовано позицію, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.
У постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.
Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Отже, з метою дотримання завдань і основних засад адміністративного судочинства необхідно об`єктивно перевірити обґрунтованість доводів позивача щодо дотримання органом фінансового контролю законності при прийнятті спірної вимоги, а також обґрунтованість доводів контролюючого органу щодо того, чи породжує спірна вимога права і обов`язки позивача.
Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2018 року та від 08 травня 2018 року у справах № 822/2087/17 та № 826/3350/17 відповідно зазначив, що висновок суду про те, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише в ході відповідного судового процесу (а не шляхом пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги), не спростовує того, що «законна вимога» контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.
З проведеного вище аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), висновується, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.
Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII, з чим кореспондується пункт 50 Порядку № 550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.
За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.
Таку ж саму правову позицію Верховний Суд застосував, зокрема у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 620/4169/20, від 22 жовтня 2020 року у справі № 820/3089/17, від 31 травня 2021 року у справі № 826/18686/16, від 31 серпня 2021 року у справі № 160/5323/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 420/6808/19, від 09 березня 2023 року у справі № 500/2489/21, від 06 липня 2023 року у справі № 1740/2398/18.
Проаналізувавши зміст спірних пунктів вимоги, колегія суддів констатує, що в цій частині вимога, як встановлено вище, є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов`язки для підконтрольної установи, якій вона адресована. 
При цьому, вимога містить пряму вимогу про повернення до Державного бюджету України зайво отриманих в якості погашення заборгованості з різниці в тарифах грошових коштів в загальній сумі 85323084,19 грн та відкоригування в бухгалтерському обліку КП «Харківводоканал» кредиторської заборгованості перед АТ «Харківобленерго» у бік зменшення на загальну суму 155158403,3 грн.
Разом з цим, наявність збитків та правильність їх обчислення не є предметом перевірки у цій справі.
Вищенаведене у сукупності не виключає права підконтрольної установи на перевірку оскаржуваної вимоги в судовому порядку.
Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 826/13003/17.
Варто зазначити, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та його основних засад суди наділені процесуальними повноваженнями встановлювати і оцінювати фактичні обставини справи, перевіряти обґрунтованість вимоги та відповідність її критерію законності.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ревізією встановлені фінансові порушення законодавства, які під час її проведення не усунуті об`єктом контролю, а саме: 
- внаслідок завищення в Додатку 7 «розрахунки фактичних витрат на надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за 2017-2018 роки» сум фактичних витрат на електроенергію на загальну суму 115663497,92 грн (за 2017 рік – на загальну суму 15935145,47 грн та за 2018 рік – на загальну суму 99728352,45 грн) обсяг заборгованості з різниці у тарифах, який відображений у Розрахунку обсягу заборгованості з різниці у тарифах на послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), послуги з централізованого водопостачання централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися населенню, установам та організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та іншим підприємствам централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають, надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, установам та організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів (далі – Розрахунок), завищений на суму 85323084,19 грн. Зазначене є порушенням вимог п. 7, п. 9 Методики визначення заборгованості з різниці у тарифах, який відображений в Розрахунках обсягу заборгованості з різниці у тарифах за 2017-2018 роки на суму 85323084,19 грн. 
У зв`язку з тим, що обсяг заборгованості з різниці у тарифах за 2017-2018 роки в повному обсязі профінансований за рахунок коштів Державного бюджету України, то останньому завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 85323084,19 грн.
- внаслідок не здійснення КП «Харківводоканал» коригувань вартості спожитої електроенергії, постачальником якої є АТ «Харківобленерго», завищена кредиторська заборгованість перед АТ «Харківобленерго» на загальну суму 155158403,3 грн. Зазначене є порушенням ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту – Закон № 996-ХІV), п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та вимог МСБО № 37 «Забезпечення, умовні зобов`язання та умовні активи».
Позивач заперечував та наполягав, що контролюючим органом не взято до уваги наявність судових проваджень у справах № 922/2539/21, № 922/338/21, № 922/3888/16, № 922/635/21, № 922/1688/18, № 922/159/22, в яких суди не погодились із здійсненими АТ «Харківобленерго» перерахунками (обсягами фактично спожитої електроенергії КП «Харківводоканал») та призначили судові експертизи, що тривають, що в свою чергу, свідчить про передчасність вимоги контролюючого органу в цій частині.
Колегією суддів встановлено, що між АТ "Харківобленерго" та КП "Харківводоканал" укладені два договори про постачання електричної енергії № 1.01 від 03.01.2008 та № 4 від 07.05.2004.
Відповідно до пункту 3 додатку № 2 “Порядок розрахунків” до договору № 4 розрахунки за електричну енергію, ПДВ на електричну енергію, потужність та інші платежі здійснюються виключно коштами за тарифами, діючими на початок розрахункового періоду, відповідно до тарифних груп кожної точки обліку та класу напруги.
У підпункті 3.1.2 договору № 4 передбачено, що в разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору, сторони зобов`язуються до внесення до договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів.
При цьому в додатку № 3.1 до договору № 4 сторони, з урахуванням ступеню напруги в точках приєднання, визначили для позивача другий клас напруги, за яким відповідач і нараховував вартість електроенергії.
У грудні 2017 року Комунальне підприємство "Харківводоканал" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Харківобленерго" про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії за жовтень 2014 року – жовтень 2017 року відповідно до договору від 07.05.2004 № 4 шляхом застосування тарифів для 1 класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в рахунку.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.05.2018 у справі № 922/4197/17 позов задоволено частково.
Зобов`язано АК "Харківобленерго" здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії Комунальним підприємством "Харківводоканал" у період з жовтня 2014 року - по жовтень 2017 року у відповідності до Договору про постачання електричної енергії від 07.05.2004 № 4, шляхом застосування тарифів для I (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в Рахунках за листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року".
В частині позовних вимог про зобов`язання АК "Харківобленерго" здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії за жовтень 2014 року в позові відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 у справі № 922/4198/17 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" задоволено частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 16 травня 2018 року у справі № 922/4198/17 змінено в частині періоду споживання Комунальним підприємством "Харківводоканал" електричної енергії, вартість якої підлягає перерахунку, виключивши з нього жовтень 2014 року.
Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 16 травня 2018 року у справі № 922/4198/17 викладено в наступній редакції: "Зобов`язати АК "Харківобленерго" здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії Комунальним підприємством "Харківводоканал" у період з листопада 2014 року - по жовтень 2017 року у відповідності до Договору про постачання електричної енергії від 07.05.2004 № 4, шляхом застосування тарифів для I (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в Рахунках за листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року".
В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 16 травня 2018 року у справі № 922/4198/17 залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" залишено без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01 серпня 2018 року у справі № 922/4198/17 залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні вимог касаційної скарги АТ "Харківобленерго" Верховним Судом констатовано, що позивач є промисловим підприємством, з 31.12.2011 ввів нові виробничі потужності, які використовуються та споживають електричну енергію для виробничих потреб, а саме - для надання послуг з централізованого водопостачання централізованого водовідведення; упродовж 2014-2017 років щорічно споживав обсяги електричної енергії більш ніж у тричі у порівнянні з 2008 роком у щомісячному обсязі понад 20 млн. кВт.год. на технологічні потреби виробництва послуг з водопостачання та водовідведення.
Відтак, застосування відповідачем у рахунках за спірний період тарифів для 2 класу напруги з посиланням на умови додатку 3.1 до договору № 4 є неправомірним та суперечить вимогам обов`язкового для відповідача, як ліцензіата з передачі електричної енергії, нормативно-правового акту – Порядку визначення класу споживачів, затвердженого Постановою НКРЕ 13.08.1998 № 1052 (в редакції постанови НКРЕ 15.12.2004 № 1217).
Колегія суддів зазначає, що згідно із частиною 2 статті 13 Закону № 1402-VIII обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до положень частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 32 постанови від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не визначено законом.
Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що обставини щодо віднесення позивача до споживачів електричної напруги 1 класу, не підлягають дослідженню та з`ясуванню в контексті даної справи.
Водночас, ані обсягу фактичних витрат електричної енергії, яка була спожита позивачем за період з 2013 року по 2018 рік, ані обсягу фактичних нарахувань згідно із тарифом (вартістю) за цей же період, враховуючи категорію КП «Харківводоканал» - споживача електричної напруги 1 класу, які мали бути враховані при обчисленні вартості електричної енергії, Східним апеляційним господарським судом у постанові від 01.08.2018 по справі № 922/4198/17, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.11.2018, визначено не було.
Будь-яких застережень щодо покладення таких обов`язків на КП «Харківводоканал» вказані судові рішення не містять.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог резолютивної частини рішення у справі № 922/4198/17 АТ «Харківобленерго» у липні-серпні 2019 року по розрахунках з КП «Харківводоканал» здійснено перерахунок (коригування) вартості спожитої електроенергії за попередні періоди, в яких здійснювалась реалізація електроенергії в бік зменшення, та на відповідну суму зменшена заборгованість КП «Харківводоканал» за спожиту електроенергію на загальну суму 197202441,76 грн (з ПДВ) за договором від 03.01.2008 № 1.01, а також зменшена заборгованість за спожиту електроенергію в загальній сумі 113893302,90 грн (з ПДВ) за договором від 07.05.2004 № 4.
Після проведених коригувань вартості спожитої електроенергії, АТ «Харківобленерго» надано КП «Харківводоканал» коригувальні акти зі зменшеною вартістю наданих послуг.
У зв`язку із непогашенням позивачем заборгованості за спожиту електроенергію за вказаними договорами АТ «Харківобленерго» звернувся до господарського суду із позовами.
За Договором від 03.01.2008 № 1.01:
- у справі № 922/2539/21 предметом розгляду є стягнення суми заборгованості у розмірі 59 176 993,46 грн. за період лютий – червень 2014 року, серпень 2014 року (Господарським судом Харківської області розгляд справи зупинено у зв`язку з призначенням експертизи);
- у справі № 922/635/21 розглядається сума заборгованості у розмірі 332 924 933,54 грн за період липень 2017 – грудень 2018 року (Господарським судом Харківської області розгляд справи зупинено у зв`язку з призначенням експертизи);
- у справі № 922/5010/21 предметом розгляду є стягнення суми заборгованості у розмірі 140 039 684,42 грн за період серпень – грудень 2015, січень 2016 року, червень 2017 року; 
За Договором від 07.05.2004 № 4:
- у справі № 922/159/22 предметом розгляду є стягнення суми заборгованості у розмірі 7 793 262,30 грн за період січень – лютий 2015 року та березень – квітень 2017 року (Господарським судом Харківської області розгляд справи зупинено у зв`язку з призначенням експертизи);
- у справі № 922/338/21 предметом розгляду є стягнення суми заборгованості у розмірі 31 255 952,38 грн за серпень 2015 – січень 2016 року (Господарським судом Харківської області розгляд справи зупинено у зв`язку з призначенням експертизи).
Колегія суддів враховує, що вирішуючи питання про необхідність призначення експертиз у даних справах, господарський суд виходив, зокрема, з необхідності з`ясування правильності визначення АТ «Харківобленерго» вартості електричної енергії в результаті застосування тарифу для 1-го класу напруги, чи підтверджується документально вартість спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії, чи вірно визначений обсяг електричної енергії, спожитої КП “Харківводоканал”, зазначений в коригованих рахунках (після проведення перерахунку вартості електричної енергії та застосування п. 6.23, 6.26 та п. 6.28 Правил користування електричної енергії).
Комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначено Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII (далі по тексту – Закон № 1730-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1730-VIII заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду), зокрема, заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися відповідним категоріям споживачів та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідним категоріям споживачів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - заборгованість з різниці в тарифах), методика визначення якої затверджується К 
Порядок визначення заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, в тому числі вироблену з використанням альтернативних джерел енергії, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися відповідним категоріям споживачів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідним категоріям споживачів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - заборгованість з різниці в тарифах) визначено Методикою визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 р. № 977 (далі по тексту – Методика № 977).
Відповідно до пункту 2 Методики № 977 ця Методика застосовується теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення (далі - суб`єкти господарювання), що здійснюють виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та надання відповідних комунальних послуг населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійним організаціям, іншим споживачам, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійним організаціям, іншим споживачам.
Відповідно до пункту 7 Методики № 977 обсяг заборгованості з різниці в тарифах визначається суб`єктами господарювання як різниця між фактичними витратами (з урахуванням витрат інвестиційної діяльності та фінансових витрат, пов`язаних з інвестиційною діяльністю) на теплову енергію, комунальні послуги, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійним організаціям, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, які надають населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійним організаціям, іншим споживачам такі послуги (далі - фактичні витрати), і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування відповідно до порядків (методик) формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, надання комунальних послуг, затверджених Кабінетом Міністрів України, НКРЕ або НКРЕКП відповідно до їх повноважень, визначених законом, та застосовувалися суб`єктами господарювання до відповідної категорії споживачів.
Згідно із пунктом 9 Методики № 977 фактичні витрати, що використовуються для розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах, приводяться у відповідність з тарифною методологією (для розрахунку заборгованості з різниці в тарифах фактичні витрати суб`єкта господарювання визначаються з урахуванням переліку тих витрат, що можуть включатися до складу тарифів на теплову енергію, комунальні послуги згідно з порядками (методиками) формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, надання комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України, НКРЕ або НКРЕКП за відповідний період).
З наведеного слідує, що коригування (визначення заборгованості) спожитої електроенергії здійснюється, зокрема, за наявності визначених обов`язкових показників, зокрема, обсягу фактичних витрат та обсягу фактичних нарахувань згідно із тарифом (вартістю), враховуючи категорію споживача.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 КП «Харківводоканал» у 2021 році здійснено перерахунок вартості спожитої електроенергії на загальну суму 137678219,84 грн за період з 01.11.2014 по 31.10.2017, оскільки саме цей період було визначено постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2018, яка залишена без змін за наслідками касаційного перегляду, а об`єм та вартість спожитої електроенергії на вказану суму підтверджено розрахунком Департаменту житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Харківської обласної військової адміністрації (т. 2 а.с. 124).
Водночас, остаточну суму кредиторської заборгованості, яка підлягає сплаті позивачем на користь АТ «Харківобленерго», з урахуванням наявності спорів між ними щодо обсягу спожитої КП «Харківводоканал» електроенергії за інші спірні періоди (2013 рік, з 01.01.2014 по 30.09.2014, з 01.11.2017 по 31.12.2017 та 2018 рік), судовий розгляд яких тривав на дату виставлення вимоги у частині зобов`язання позивача здійснити коригування кредиторської заборгованості КП «Харківводоканал» у бік зменшення на суму 155 158 403,3 грн, можливо визначити лише після отримання результатів судових експертиз. А наразі сума є спірною та не визначеною, оскільки рішеннями господарських судів не підтверджено правильність розрахунків вартості тарифів за інші періоди (спірні), коли здійснювалося нарахування позивачу за споживання електричної енергії 2 класу напруги та обсягу спожитої електричної енергії.
А відтак, станом на момент проведення перевірки в КП «Харківводоканал» у відповідача були відсутні підстави для прийняття до уваги наведеного АТ «Харківобленерго» розрахунку кредиторської заборгованості КП «Харківводоканал» на суму 155 158 403,3 грн.
Доводи відповідача про те, що у випадку, якщо за результатами розгляду справ № 922/3888/16 та № 922/1688/16 кредиторська заборгованість КП «Харківводоканал» перед АТ «Харківобленерго» буде ще меншою, а тому позивач не обмежений в праві ще раз здійснити коригування, є такими, що базуються на припущеннях та не спростовують вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції.
Посилання апелянта на рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2024 № 922/5010/21 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2024 по справі № 922/376/18, якими задоволено позов АТ «Харківобленерго», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані рішення винесені вже після проведення органом фінансового контролю перевірки та винесення вимоги у оскаржуваній частині. 
Колегія суддів наголошує, що оскільки приймаючи спірну вимогу в частині зобов`язання здійснити коригування в бухгалтерському обліку КП «Харківводоканал» кредиторської заборгованості перед АТ «Харківобленерго» у бік зменшення на загальну суму 155158403,3 грн, відповідачем залишено поза увагою вищевказані обставини (непідтвердженість судами обґрунтованості таких показників, як обсяг та вартість спожитої електроенергії), визначені у такій вимозі суми слід вважати недоведеними та такими, що не підтверджені належними доказами у справі.
Щодо правомірності Вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби від 18.03.2024 № 202006-14/1534-2024 в частині абзацу першого про повернення до Державного бюджету України зайво отриманих у якості погашення заборгованості з різниці в тарифах коштів у загальній сумі 85323084,19 грн, колегія суддів зазначає таке.
Колегією суддів встановлено, що стверджуючи про наявність підстав для повернення позивачем отриманих в якості субвенції коштів до бюджету, відповідач наполягав на завищенні КП «Харківводоканал» фактичних витрат на електроенергію у 2017 році на загальну суму 15935145 грн та у 2018 році – на 99728352,45 грн внаслідок не проведення коригування помилкових даних в частині вартості спожитої електричної енергії 2 класу напруги за період 2013-2018 років.
Згідно з частиною 1 статті 2  Закону № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до абзацу одинадцятого частини першої статті 1 Закону № 1730-VIII Кабінет Міністрів України затвердив Методику визначення заборгованості з різниці в тарифах № 977.
Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з розподілу/передачі електричної енергії, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості (частина 1 статті 1 Закону № 1730-VIII).
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 4 Закону № 1730-VIII, взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення, зокрема, кредиторської заборгованості підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення електричну енергію її розподіл/передачу, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків;
У разі відсутності у теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення заборгованості, зазначеної в абзацах другому - сьомому цієї частини, кошти субвенції можуть спрямовуватися для фінансування авансових платежів за споживання енергоносіїв або здійснення енергоефективних заходів (у тому числі на встановлення вузлів комерційного обліку), на реалізацію заходів, передбачених в інвестиційних програмах таких організацій і підприємств, погоджених органами місцевого самоврядування (військово-цивільними/військовими адміністраціями) на 2022 рік та наступні роки, придбання комунальної техніки (фінансовий лізинг) тощо у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вищенаведеної норми права дозволяє дійти висновку, що навіть у разі відсутності заборгованості, зазначеної в абзацах другому - сьомому цієї частини, виділені кошти субвенції не повинні повертатися до бюджету, а можуть бути спрямовані для фінансування авансових платежів за споживання енергоносіїв або здійснення енергоефективних заходів та на реалізацію заходів, передбачених в інвестиційних програмах таких організацій і підприємств, погоджених органами місцевого самоврядування (військово-цивільними/військовими адміністраціями) на 2022 рік та наступні роки.
Відповідно до абз. 9, 10 частини 1 статті 4 Закону № 1730-VIII взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Підтвердження наявних станом на 1 червня 2021 року обсягів заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, здійснюється територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, до 
Для проведення взаєморозрахунків на умовах, визначених цією статтею, може використовуватися заборгованість з різниці в тарифах, право вимоги на відшкодування якої набуто кредитором відповідно до законодавства (абзац 17 частини 1 статті 4 Закону № 1730-VIII).
Відповідно до пункту 6 Методики № 977 розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах здійснюються суб`єктами господарювання відповідно до вимог цієї Методики та підтверджуються документами, що визначені у Типовому положенні про територіальну комісію з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 1 вересня 2021 року № 932 (далі по тексту – Положення № 932), а також іншими документами, підтвердними матеріалами, наданими суб`єктом господарювання.
Пунктом 4 Положення № 932 визначено перелік документів, які надаються для здійснення розрахунку обсягу заборгованості з різниці у тарифах.
Так, зокрема, відповідно до пункту 4 Положення № 932, перелік підтвердних документів, які додаються до заяви:
1) розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах, здійснені відповідно до Методики визначення обсягів заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої Кабінетом Міністрів України;
2) копії рішень органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про встановлення (затвердження) тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі в разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійним організаціям, іншим споживачам, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійним організаціям, іншим споживачам;
3) копії звернень суб`єкта господарювання до органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про встановлення (затвердження) тарифів на теплову енергію та комунальні послуги (за наявності);
4) звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств за формами, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу від 16 грудня 2004 р. № 224 “Про затвердження звітності за формами 1С (звіт про витрати на виробництво послуг)”, наказом Мінрегіону від 21 грудня 2015 р. № 326 “Про моніторинг стану реформування і розвитку житлово-комунального господарства”, наказом Мінрегіону від 16 грудня 2019 р. № 312 “Про здійснення моніторингу стану розрахунків за житлово-комунальні послуги та інших показників у сфері житлово-комунального господарства”, наказами Держстату “Про затвердження форм державного статистичного спостереження № 1-підприємництво (річна), “Про затвердження форми державного статистичного спостереження № 11-мтп (річна) “Звіт про постачання та використання енергії”, щодо:
надання послуг з теплопостачання (форма № 1С-теплопостачання);
надання послуг з водопостачання та водовідведення (форма № 1С-водопостачання, водовідведення);
структурного обстеження підприємства (форма № 1-підприємництво (річна);
постачання та використання енергії (№ 11 МТП (річна).
Звіти, зазначені в цьому підпункті, подаються суб`єктом господарювання за відповідний період, в якому виникла заборгованість з різниці в тарифах;
5) звіти за формами, затвердженими постановою НКРЕ від 14 квітня 2011 р. № 606 “Про затвердження форм звітності НКРЕ у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення”, та/або постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 11 жовтня 2013 р. № 202 “Про затвердження Правил організації звітності, що подається до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг” та/або постановою НКРЕКП від 31 травня 2017 р. № 717 “Про затвердження Правил організації звітності, що подається суб`єктами господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”, а саме:
звіти про використання палива ліцензіатом з виробництва теплової енергії (форма звітності № 1-НКРЕ-виробництво теплової енергії) та/або виробництво теплової енергії та використання енергетичних ресурсів (форма звітності № 1-НКП-тепло) та/або звіти про виробництво теплової енергії та використання енергетичних ресурсів (форма звітності № 1-НКРЕКП-тепло);
звіти про обсяги транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільними) тепловими мережами і нормативні технологічні витрати теплової енергії (форма звітності № 2-НКРЕ-тепло) та/або звіти про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільними) тепловими мережами (форма звітності № 2-НКП-тепло) та/або звіти про виробництво, транспортування, постачання теплової енергії (баланс теплової енергії) (форма звітності № 2-НКРЕКП-тепло);
звіти про розрахунки за спожиту теплову енергію (форма звітності № 5-НКРЕ-тепло) та/або звіти про розрахунки за спожиту теплову енергію та послуги з транспортування теплової енергії (форма звітності № 3-НКП-тепло) та/або звіти про стан розрахунків за реалізовану теплову енергію і транспортування теплової енергії” (форма звітності № 3-НКРЕКП-тепло);
звіти про обсяги натуральних показників ліцензіатів з централізованого водопостачання та/або водовідведення (форма № 4-НКП-водопостачання/водовідведення) та/або звітні та розрахункові дані про обсяги споживання електроенергії для провадження діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення та розрахунки з енергопостачальниками (форма звітності № 4-НКРЕКП-водопостачання/водовідведення);
звіти про розрахунки за централізоване водопостачання (форма № 5-НКП-водопостачання) та/або звітні та розрахункові дані про розрахунки за послуги з централізованого водопостачання та/або водовідведення” (форма звітності № 5-НКРЕКП-водопостачання/водовідведення);
звіти про розрахунки за централізоване водовідведення (форма № 6-НКП-водовідведення) та/або звітні та розрахункові дані про обсяги діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення (форма звітності № 6-НКРЕКП-водопостачання/водовідведення);
звіти про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності (форма звітності № 6-НКРЕ-ЖКК) та/або звіти про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності (форма звітності № 8-НКП-ЖКК) та/або звіти про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності ліцензіата (форма звітності № 8-НКРЕКП-водопостачання/водовідведення, форма звітності № 8-НКРЕКП-тепло);
звіти про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності (форма № 8-НКП-ЖКК) та/або звіти про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності ліцензіата (форма звітності № 8-НКРЕКП-водопостачання/водовідведення).
Звіти, зазначені в цьому підпункті, подаються суб`єктами господарювання, для яких тарифи встановлювалися НКРЕ та/або Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та/або НКРЕКП за відповідний період їх регулювання зазначеними органами, з урахуванням періоду, в якому виникла заборгованість з різниці в тарифах.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні здійснює Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі по тексту – Закон № 996-XIV).
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно із частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
Перевіркою встановлено, зокрема, що за період з 2014 по 2018 роки КП «Харківводоканал» внесено недостовірні відомості щодо фактичних витрат на електричну енергію для технологічних потреб, а саме сума завищена в 2017 році – на 15935145,47 грн, і за 2018 рік – на 99728352,45 грн.
Проведеним перерахунком встановлено, що внаслідок завищення фактичних витрат на електроенергію в розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах  на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення обсяг заборгованості різниці в тарифах на 2017 на 2018 роки завищено загальну суму 85323084,19 грн.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що КП «Харківводоканал» було здійснено розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за надані послуги відповідно до положень Методики № 977 та Закону № 996-XIV, а саме з урахуванням фактичних витрат, які на момент складення розрахунку були відображені у відповідних періодах бухгалтерського обліку підприємства згідно з первинними документами.
В подальшому, як встановлено в суді апеляційної інстанції, на виконання рішення у справі № 922/4198/17 АТ «Харківобленерго» було здійснено відповідні перерахунки вартості спожитої електроенергії із урахуванням класу споживача, вірність зазначення показників в якому, наразі слугує предметом з`ясування судових експертиз.
Наведене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для зміни показників бухгалтерського обліку до винесення судових рішень із зазначенням остаточних сум та обсягів заборгованості позивача.
Крім того, колегія суддів враховує, що протоколом засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах Харківської обласної військової адміністрації від 04.11.2022 № 1 зафіксовано борг держави перед КП «Харківводоканал» у розмірі 91937700 грн. 
Апелянтом визнається, що діяльність КП «Харківводоканал» є збитковою.
Так, зокрема, за результатами фінансово-господарської діяльності КП «Харківводоканал» отримував чистий збиток, який склав в 2021 році – 273255,0 тис. грн, в 2022 році – 683732,0 тис. грн, за І півріччя 2023 року – 150685,0 тис. грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач має значну заборгованість перед постачальниками (загальна сума кредиторської заборгованості перед постачальниками станом на 01.10.2020 складала 1673229,00 тис. грн).
Крім того, Верховним Судом у справі № 820/1410/18 від 12.02.2019 було встановлено факт невиконання Державою в особі Міністерства фінансів України у 2017 році зобов`язань перед КП «Харківводоканал» відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків з різниці в тарифах у сумі 74768244,37 грн.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що дії відповідача, спрямовані на повернення грошових коштів у сумі 85323084,19 грн не можуть вважатись обґрунтованими за умови, коли така заборгованість виникла в результаті державного регулювання господарської діяльності підприємства, за результатами якого сама Держава має заборгованість перед КП «Харківводоканал».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 520/11571/19.
Колегія суддів зауважує, що оскільки в межах спірних правовідносин має місце заборгованість перед АТ «Харківобленерго», тобто фактично кошти КП "Харківводоканал" є ще не сплаченими, твердження органу фінансового контролю про спричинення додаткового навантаження на Державний та місцеві бюджети є також передчасним.
Варто зауважити, що відповідно до частини 1, абзаців 1, 2 частини 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, оскільки відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про неправомірність Вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби  від 18.03.2024 № 202006-14/1534-2024 в частині абзаців першого та четвертого та наявність підстав для її скасування.
Надаючи оцінку доводам апелянта про порушення судом вимог статті 263 КАС України колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно із частиною 4 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Схожі за змістом положення містяться у статті 12 КАС України відповідно до частини 4 якої виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Колегія суддів враховує, що жодних із перелічених випадків не має місця в межах даної справи.
Так, предметом розгляду даної справи є правомірність вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби в частині абзаців першого та четвертого, як індивідуально-правового акту, що породжує наслідки для КП «Харківводоканал».
В той же час, обґрунтованість сум (наявність збитків та правильність їх обчислення) не є предметом перевірки у цій справі, відтак, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статті 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Північно-східного офісу Держаудитслужби  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 по справі № 520/8525/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено та підписано  05.12.2024 року