ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9683/24 Справа № 199/525/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Шавкун Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_3 , яка уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », дружина померлого ОСОБА_6 та син померлого ОСОБА_3 
12 жовтня 2023 року вона звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, однак постановою державного нотаріуса від 20 грудня 2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Вважає постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій протиправною та такою, що підлягає скасуванню. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки для вчинення нотаріальних дій спадкоємцем не надано оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, що передбачено положенням статті 49 Закону України «Про нотаріат», за таких обставин постанова нотаріусом винесена правомірно, що є підставою для відмови у позові.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що було ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки її аргументам, які спростовують позицію відповідача та не здійснено аналіз спадкової справи, яка була витребувана судом. Суд першої інстанції не звернув уваги на наявність в матеріалах спадкової справи оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а за таких обставин нотаріусом безпідставно відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ наявний в матеріалах спадкової справи, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 .
Спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_3 , яка після укладення шлюбу з ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », дружина померлого ОСОБА_6 та син померлого ОСОБА_3 .
12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_2 , та постановою державного нотаріуса від 20 грудня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, у зв`язку із відсутністю у спадкоємця документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Згідно із частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
На підставі статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із статтею 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За приписами статті 1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкоємство згідно із законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із частиною 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
У відповідності до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Так, частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.
Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
Згідно із статтею 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Відповідно до пункту 2.1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.
Згідно з пунктом 2.2 глави 10 розділу ІІ Порядку, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.6 цього пункту.
Відповідно до пункту 2.4. глави 10 розділу ІІ Порядку, у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.
Згідно з пунктом 4.9 Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною 2 статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.
Отже, державний нотаріус, вирішуючи питання про вчинення нотаріальних дій або відмови у вчиненні таких дій, повинен керуватися положеннями Закону України «Про нотаріат», зокрема положеннями статей 49 цього Закону та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 
Колегія суддів звертає увагу, що документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину, подаються спадкоємцями, нотаріус лише перевіряє їх достатність для встановлення факту відкриття спадщини, складу спадкового майна та підстав для спадкування, якщо спадкування відбувається за законом – підстав для закликання до спадкоємства відповідно до встановленої законом черговості.
З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відмову у задоволенні позову, оскільки спадкоємцем у розумінні положень статті 49 Закону України «Про нотаріат» не надано оригінал правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Державний нотаріус дотримався вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України й постанова нотаріусом винесена правомірно.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявність в матеріалах спадкової справи оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а за таких обставин нотаріусом безпідставно відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, тому наявні підстави для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спадкоємцем нотаріусу не надано оригінал правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, видача свідоцтва про право на спадщину у даному випадку буде суперечить чинному законодавству. 
Доводи апеляційної скарги про те, що державний нотаріус безпідставно відмовив у вчиненні нотаріальних дій, на що суд першої інстанції уваги не звернув, є безпідставними, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду судом першої інстанції, судом надано на ці доводи вичерпну відповідь й матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що скаржник звертаючись до нотаріуса надав необхідні відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та як наслідок зробив неправильний висновок, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані скаржником до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна