ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6815/24	Головуючий у 1-й інстанції Марціновська І.В. 	
Провадження № 22-ц/817/829/24 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Дідух М.Є. 
                                       з участю ОСОБА_1 та її представника - 
                                       адвоката Беляєвої О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Беляєвої Олени Михайлівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2024 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільська міська рада, Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,- 
ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаною заявою, яка обгрунтована тим, що заявниця з 18.09.1976 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Шлюб було розірвано 28.06.1995 року, після розірвання шлюбу сторонам присвоєні прізвища « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ». Однак, після розірвання шлюбу вони продовжували шлюбні відносини, спільно проживали в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1 та були зареєстровані у цьому житлі, ніхто із подружжя інших шлюбів не укладав. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
У 2024 році заявниця звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 . Однак у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці відмовлено у зв`язку із неможливістю підтвердити факт родинних відносин із померлим. 
Враховуючи вказане, просила встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 28.06.1995 року по 04.01.2005 року.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19.06.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільська міська рада, Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відмовлено повністю.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Беляєва О.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву. Зазначає, що ОСОБА_1 прожила разом з ОСОБА_2 28 років у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала їм на праві спільної сумісної власності, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. Судом не надано неналежну оцінку зібраним у справі доказам: показанням свідків, які є сусідами заявниці, сприймали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжя, які мали взаємні права, притаманні подружжю; факту реєстрації та проживання жінки та чоловіка за однією адресою в однокімнатній квартирі з з 1985 року, ОСОБА_2 проживав у цій квартирі до смерті; приватизації у 1995 році квартири АДРЕСА_2 ; тривалості спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом 28 років; довідці №144 від 27.02.2024 року, в якій родинне відношення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначене як “чоловік”; копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яка була видана ОСОБА_1 та подана нею до суду.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.         
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника — адвоката Беляєвої О.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не довела суду належними, допустимими та достатніми доказами факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 без укладення шлюбу у період з 28.06.1995 до 04.01.2005 року, оскільки жодних письмових доказів з цього приводу ОСОБА_1 не надано, а покази свідків не засвідчують реальність сімейних відносин заявника із ОСОБА_2 , оскільки про такі обставини свідки не були обізнані.
Однак, такий висновок не відповідає обставинам справи, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Обставини справи. 
18.09.1976 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що виконавчим комітетом Глибочецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області складений актовий запис № 11. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_5 (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00044005242 від 12.03.2024 року).
28.06.1995 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано. Після розірвання шлюбу дружині присвоєне прізвище Чоловська (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 ).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10.04.1984 року були зареєстровані та проживали у квартирі по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживав у цій квартирі до дня смерті, був виписаний ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 продовжує проживати у цій квартирі і на даний час. Наведені обставини підтверджуються довідкою ПП “Наш дім” № 144 від 27.02.2024. 
У вказаній довідці родинне відношення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 зазначене як «чоловік».
15.02.1995 року на підставі розпорядження від 06.02.1995 року №9958 Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації видано Свідоцтво на право власності на житло — квартиру по АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Квартира приватизована згідно із Законом України “Про приватизацію державного житлового фонду”. Загальна площа квартири становить 30,7 кв.м.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Як вбачається з довідки №1900-0501-9/36974 від 29.07.2024 року, виданої ГУ ПФУ в Тернопільській області, ОСОБА_1 4.01.2005 року отримала допомогу у розмірі 581, 90 грн. на поховання чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Дітей у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було.
В інших шлюбах ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не перебували.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою №77222885 зі Спадкового реєстру від 05.06.2024 року.
У зв`язку із помилками у написанні прізвищ у Свідоцтві на право власності на квартиру по АДРЕСА_1 , рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.04.2024 року встановлено факт належності вказаного правовстановлюючого документу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Допитані судом першої інстанції у якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які тривалий час були знайомі з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 є сусідкою заявниці з 1989 року), сприймали їх як подружжя, які проживали однією сім`єю, завжди лагідно один одного називали, заявниця доглядала за ОСОБА_2 та здійснювала його поховання.
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 статті).
Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім' єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
В свою чергу, за положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім”єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім”ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов”язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що “подружжя” вважали себе чоловіком та дружиною.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов”язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. 
Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа №524/10054/16), від 30 листопада 2022 року (справа №757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа№509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа №348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа №543/563/22 та інших. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги скарги.
Колегія суддів вважає, що заявницею належними і допустимими доказами доведено обставини, які засвідчують факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без шлюбу.
Зокрема, як видно із матеріалів справи, під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ними у 1994 році була приватизована квартира за адресою АДРЕСА_1 ), яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної власності. 
У цій однокімнатній квартирі загальною площею 30 кв.м заявниця та ОСОБА_2 проживали разом та були зареєстровані як до розірвання шлюбу, так і після розірвання між ними шлюбу. ОСОБА_2 проживав у цій квартирі до дня смерті, а заявниця продовжує проживати і по сьогоднішній день. 
Після розірвання шлюбу між ним продовжували існувати відносини, притаманні подружжю. Вони спільно несли витрати на утримання вищевказаного житла, були пов`язані спільним побутом, вели спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 та саме їй була виплачена допомога на поховання. 
Ні заявниця, ні ОСОБА_2 після розірвання між ними шлюбу у 1994 році не перебували в інших шлюбах, не мали дітей. Після смерті ОСОБА_2 ніхто не звертався із заявами про прийняття спадщини, спадкова справа не заводилася. 
Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.
У даній справі встановлені обставини та подані на їх підтвердження докази у своїй сукупності свідчать про доведеність факту проживання заявниці з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 28.06.1995 року по 04.01.2005 року.
Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 червня 2024 року слід скасувати, постановивши нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 - задовольнити. Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 28.06.1995 року по 04.01.2005 року.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Беляєвої Олени Михайлівни - задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2024 скасувати, постановивши нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільська міська рада, Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 28.06.1995 року по 04.01.2005 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Гірський Б.О.

                                                                               Храпак Н.М.