Справа № 466/12612/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1513/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       30 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Прудиуса О.О. на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, - 

                                ВСТАНОВИВ:

       В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, в якому просив суд з врахуванням заяви від 29.04.2022 року про збільшення позовних вимог стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних за користування чужими грошовими коштами за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 35523,00грн. та інфляційні втрати за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 165937,29грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 5600грн.
       В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 року ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 855838,00 грн.
       22.12.2020 року рішенням Львівського апеляційного суду залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 року.
       Вказані рішення відповідачами не виконані.
       Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Враховуючи викладене, просив позов задовольнити.
       Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 19 липня 2022 року позов задоволено частково.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 35523,00грн., інфляційні втрати за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 165937,29грн., а всього 201460,29 грн. (двісті одну тисячу чотириста шістдесят гривень двадцять дев`ять копійок).
       Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в рівних частинах в доход держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.(дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).
       Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень).
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Прудиус О.О., подавши апеляційну скаргу. 
       Вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19.07.2022р. у справі №466/12612/21 ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права.
       Зазначає, що подаючи позовну заяву до суду позивач ОСОБА_2 надав суду недостовірну інформацію щодо загальної суми заборгованості, наведену у розрахунках заборгованості до позовної заяви. Так, позивач разом із позовною заявою подав до суду розрахунок, в якому вказує, зокрема як і в самій позовній заяві, суму загальну заборгованості відповідачів перед ним - 855838,00 грн. Однак, ця сума насправді не відповідає дійсній станом на день подання ОСОБА_2 позовної заяви та є завищеною на 102178,35 грн. від реальної суми заборгованості, яка існувала у відповідачів перед позивачем і мала складати 753659,65 грн. а не 855383,00 грн. Це в свою чергу потягнуло надання позивачем невірного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, які суд прийняв як достовірні і поклав в основу прийнятого ним рішення.
       Окрім цього, вказує, що ордер, який наданий представником ОСОБА_2 адвокатом Жаровським К.К. у цій справі, старого зразка, який з 01.01.2022 року більше не дійсний, цей ордер не відповідає формі, яка встановлена «Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги», яке було затверджене Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019р. №41 із змінами внесеними рішеннями №29 від 14.02.2020р., №118 від 17.11.2020р. та №107 від 11.09.2021р. оскільки він не згенерований у особистому кабінеті адвоката; у ньому не вказані обмеження повноважень адвоката, він не містить двомірного штрих-коду (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.
       Також звертає увагу на те, що позивачем надано суду лише його розрахунки але не надано у справу офіційної інформації як доказ про Індекси інфляції які взято в розрахунок, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в позові відмовити.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
       Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.        Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
       Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.        Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважав, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.
       Судом було взято до уваги наданий позивачем розрахунок індексу інфляції і 3 % річних з суми вказаного вище боргу відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 3 % річних за користування чужими грошовими коштами за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 35523,00грн., інфляційні втрати за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 165937,29грн., а всього 201460,29 грн. 
       Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Встановлено, що у липні 2017 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і  ОСОБА_3 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просив стягнути солідарно з відповідачів 848 938 грн., як суму викупу земельної ділянки площею 0,712 га по АДРЕСА_1 , яка забудована відповідачами за Договором суперфіцію.
       Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року у справі №466/5373/17 позов ОСОБА_2 задоволено частково.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 848 938 грн суми за викуп земельної ділянки площею 0,0712 га по АДРЕСА_1 .
       Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 залишено без задоволення.
       Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року залишено без змін.
       Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 22 травня 2019 заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року скасовано та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення коштів передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
       Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 року ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 855838,00 грн. (а.с.10-14).
       22.12.2020 року постановою Львівського апеляційного суду залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 року (а.с.15.20).
       Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
       Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
       Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».
       У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що: «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).
       Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, а тому на його користь підлягає стягненню індекс інфляції та три відсотки річних, проте не погоджується з наданим позивачем розрахунком.
       Як вбачається з відповіді Шевченківського ВДВС у м.Львові від 26.10.2023 року, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №466/5373/17. 20 листопада 2018 року ДП «Сетам» проведено торги з реалізації лоту №312630, а саме – земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . 27 листопада 2018 року кошти, що надійшли від реалізації майна боржника у сумі 102178,35 грн. перераховано стягувачу ОСОБА_2 .
       Вказані обставини було підтверджено ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві в справі №466/8977/23.
       Враховуючи наведені обставини, сума заборгованості з якої слід обраховувати 3% річних та інфляційні витрати становить 753 659 грн. 65 коп. 
       Окрім цього, в розрахунках позивача також міститься помилка, а саме в кількості днів прострочення виконання зобов`язання, оскільки вказаний позивачем період з 22.12.2020 по 01.05.2022 містить 496 днів а не 505.
       Таким чином, 3% річних за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року становить 30 722 грн. 84 коп.( з 22.12.2020 до 31.12.2020 : 753 659,65 x 3 % x 10 : 366 : 100 = 617,75 грн.; з 01.01.2021 до 01.05.2022 : 753 659,65 x 3 % x 486 : 365 : 100 = 30 105,09 грн.), а індекс інфляції дорівнює 165 744,78 грн.(753 659,65 x 1.21991994 (сукупний індекс інфляції) - 753 659,65) 
       З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру 3% річних та інфляційних витрат, стягнувши солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 30 722 грн. 84 коп.., інфляційні втрати за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 165 744,78 грн., а всього 194 467 грн.62 коп. 
       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке
конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Прудиуса О.О.– задовольнити частково.
       Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 липня 2022 рокув частині визначення розміру 3% річних та інфляційних витрат змінити.
       Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 30 722 грн. 84 коп.., інфляційні втрати за період з 22.12.2020 року по 01.05.2022 року в розмірі 165 744,78 грн., а всього 194 467 грн.62 коп. 
       В решті рішення залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.        

                                                                
                                                                         Шеремета Н.О.