ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер справи: 766/11622/24        
Номер провадження: 22-ц/819/386/24
Головуючий у першій інстанції Булах Є.М.
Доповідач Пузанова Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року                                                                м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В. 
суддів: Бездрабко В.О.
Приходько Л.А.,
секретар Андреєва В.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, 

встановив:
 У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що 02.08.2010року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у справі №891/10 прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як із солідарних боржників, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», заборгованості за кредитним договором в сумі 510 427,39 грн та третейського збору в розмірі 5 504,27 грн.
31.01.2011року Дніпровським районним судом м. Києва задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» та на виконання зазначеного вище рішення третейського суду видано виконавчий лист №6-56/11, який стягувач неодноразово передавав для примусового виконання до органів державної виконавчої служби, у зв`язку з чим ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області до Єдиного реєстру боржників внесені відомості щодо відкриття виконавчого провадження №53476808.
Востаннє наведений виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С., який 07.03.2018року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №55954481, боржником у якому є він, ОСОБА_1 , в рамках якого згідно з протоколом №384325 про проведення електронних торгів від 24.01.2019року було продане передане в іпотеку банку нерухоме майно за ціною 166 666,66 грн.
В наступному залишок боргу ним було добровільно погашено та на підставі заяви ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 05.12.2019 року приватний виконавець Манікін Д.С. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Одночасно, цією ж постановою приватний виконавець Манікін Д.С. припинив чинність арешту майна боржника та скасував усі інші заходи примусового виконання рішення, зазначивши, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 05.12.2022 року.
В наступному банк не подавав та і не мав підстав подавати на примусове виконання виконавчий лист №6-56/11 від 31.01.2011 з огляду на відсутність боргу заявника перед банком, проте станом на 2024 рік залишається чинним запис в Єдиному реєстрі боржників, вчинений Білозерським РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області щодо виконавчого провадження №53476808, дія якого обмежує його у здійсненні своїх цивільних прав.
Вважаючи, що припинення чинності запису в Єдиному реєстрі боржників щодо нього можливе за умови визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку статті 432 ЦПК України, ОСОБА_3 просив визнати виконавчий лист №6-56/11, виданий 25.11.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою від 22.07.2024 року суд залучив до участі у справі Білозерський відділ ДВС у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Ухвалою від 04 вересня 2024року Херсонський міський суд Херсонської області заяву ОСОБА_1 залишив без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист №6-56/11, виданий 25.11.2011року Дніпровським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник послався на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема положень частини четвертої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачена можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, саме після повернення його без виконання, що є підставою для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Помилковими та такими, що свідчать про надмірний формалізм суду під час розгляду справи, що й стало наслідком відмови у задоволенні заяви та доступі заявника до правосуддя, скаржник вважає висновки суду першої інстанції про те, що порушене ним питання можливо вирішити виключно на стадії виконавчого провадження, а порушення його прав, що обумовило звернення до суду, викликано діями/бездіяльністю державного виконавця у виконавчому провадженні №53476808.
Скаржник зазначив, що посилання суду на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц, згідно з якими наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження, є необґрунтованими, оскільки ці висновки стосуються лише загального правила, яке застосовується у разі наявного виконавчого провадження, в той час як у цій справі виконавчий лист вже повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком чого є чинність запису в реєстрі боржників.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції мотивовано тим, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можливо виключно на стадії виконавчого провадження, тобто у випадку реалізації стягувачем права на звернення виконавчого листа до примусового виконання. Враховуючи, що виконавчий лист №6-56/11, виданий 25.02.2011 року Дніпровським районним судом м.Києва, щодо заявника не перебуває на примусовому виконанні, суд встановив відсутність підстав, за яких можливе визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 02.08.2010 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у справі №891/10 прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як із солідарних боржників, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 510 427,39 грн та третейського збору в розмірі 5 504,27 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2011 у справі №6-56/11 задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на виконання зазначеного вище рішення третейського суду.
25.02.2011 Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як із солідарних боржників, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 510 427,39 грн та третейського збору в розмірі 5 504,27 грн (щодо боржника ОСОБА_1 ).
Виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання, та відповідно до відміток на його звороті:
02.12.2015 державним виконавцем ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області повернуто стягувачу на підставі пункту 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;
13.10.2016 державним виконавцем ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області повернуто стягувачу на підставі пункту 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;
28.09.2017 державним виконавцем ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (ВП №53476808),( у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).
07.03.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. відкрито виконавче провадження ВП №55954481 з примусового виконання виконавчого листа №6-56/11, виданого 25.02.2011 Дніпровським районним судом м. Києва (щодо боржника ОСОБА_1 ).
Відповідно до протоколу 3384325 проведення електронних торгів від 09.01.2019, у виконавчому провадженні №57283744 проведено примусову реалізацію предмета іпотеки: склад (ангар) загальною площею 437,6 м.кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 161 000грн. Інформація про боржника та стягувача у протоколі про проведення електронних торгів відсутня, а за реквізитами рахунку продавця отримувачем грошових коштів за продане майно є приватний виконавець Манікін Д.С. (а.с.18-19).
05.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. у ВП №55954481 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» ( стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа ). Стягувачем у цій постанові значиться ПАТ «Укрсоцбанк», (а. с. 11-12).
Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.12.2019року приватний виконавець Манікін Д.С. повернув стягувачу виконавчий лист №6-56/11, виданий 25.11.2011року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 510 427,39 грн заборгованості та 5 504, 27грн витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом та авансовий внесок у розмірі 9 722,03грн, а також припинив чинність арешту майна боржника і скасував інші заходи примусового виконання рішення; зняв арешт з майна, яке належить боржнику за наведеним у постанові переліком та вказав, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 05.12.2022року а. с. 11-12).
Факт повторного пред`явлення стягувачем наведеного виконавчого документа для виконання судом не встановлений та на такий учасники справи не посилаються. Заявник стверджує, що після 05 грудня 2019 року стягувач не пред`являв виконавчий лист для примусового виконання у зв`язку із добровільним виконанням ним обов`язків боржника.
10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК». 15 жовтня 2019 року відповідно до норм Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «АЛЬФА-БАНК» у порядку правонаступництва набуло всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. У зв`язку з вищевикладеним АТ «АЛЬФА-БАНК» стало правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».
АТ «СЕНС БАНК» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «АЛЬФА-БАНК». Всі зобов`язання і договори зберігають свою юридичну силу та не потребують переукладання або укладання додаткового договору у зв`язку зі зміною назви з 01.12.2022р, (а. с.22-28).
Станом на 09.02.2024 у Єдиному реєстрі боржників наявна інформація про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВП №53476808), (а.с.15).
Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Як правильно зазначив суд першої інстанції в ухваленому ним судовому рішенні, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема у постановах від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, 09 лютого 2023року у справі №824/85/2.
У постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 Верховний Суд вказав, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилався на відсутність у нього обов`язку перед стягувачем у зв`язку з частковим стягненням грошових коштів у примусовому порядку шляхом реалізації нерухомого майна та добровільним виконанням решти зобов`язань за кредитним договором.
На підтвердження факту відсутності обов`язку боржника перед АТ «Сенс Банк» заявник надав довідку №7632-33.4, видану АТ «Сенс Банк» 14.02.2024 року, про те, що станом на зазначену дату заборгованість перед АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа Банк» (що в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк»), за укладеними на ім`я фізичної особи- ОСОБА_1 кредитними договорами/рахунками відсутня. При цьому зауважено, що вказана інформація не свідчить про закриття усіх рахунків/договорів, відкритих в АТ «Сенс Банк», (а. с. 28).
Отже, за своїм змістом зазначена довідка не підтверджує припинення обов`язку ОСОБА_1 як боржника у правовідносинах, що виникли при виконанні виданого Дніпровським районним судом м. Києва 25.11.2011року у справі №6-56/11 виконавчого листа про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», заборгованості у розмірі 510 427, 39грн та 5 504,27грн витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом, а носить загальний характер та стосується відносин, які виникли безпосередньо між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк». 
До того ж АТ «Сенс Банк» як правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк» не пред`являло виконавчий лист для примусового виконання, тому необхідність вирішувати питання про зупинення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження відсутня, а звідси – відсутні підстави для звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки такий спосіб захисту прав боржника поза межами виконавчого провадження не відновлює його прав та обов`язків у боргових зобов`язаннях, щодо примусового виконання яких питання стягувачем не порушено.
Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що заявник обрав неефективний спосіб захисту своїх прав, правильним та обґрунтованим.
Погоджується апеляційний суд і з висновком суду першої інстанції про те, що з врахуванням мети, з якою ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх цивільних прав, (такою метою відповідно до змісту поданої ним до суду заяви є виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про нього як про боржника), здійснення захисту його прав та інтересів має відбуватися у площині Закону України «Про виконавче провадження», що регулює питання внесення відомостей про боржника до вказаного реєстру та виключення цих відомостей з нього.
Так, відповідно до положень статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діє на час розгляду справи судом, Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частини перша, п`ята, сьома статті 9 Закону).
Згідно з частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону, що діяв на час останнього повернення виконавцем виконавчого листа стягувачу (05.12.2019року), відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що виключення відомостей про боржника із Єдиного реєстру боржників, як і включення відомостей про боржника до цього реєстру, віднесено законом до повноважень виконавців (державних чи приватних) та здійснюється на підставі постанов про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
При цьому постановою, передбаченою частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається заявник в обґрунтування заявлених ним вимог, є постанова про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа. Зазначена постанова в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Наведений висновок витікає із змісту частини четвертої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та підтверджується положеннями Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 в редакції наказу Міністерства юстиції України № 1052/5 від 12.04.2024, відповідно до пункту 20 розділу ІІІ якої визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.
Цією ж Інструкцією врегульовано питання щодо виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Так, відповідно до пункту 23 розділу ІІІ Інструкціі з примусового виконання рішень, за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника  у разі, якщо:
при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);
після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;
після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає) .
Відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення (пункт 23 розділу ІІІ Інструкції).
Оскільки Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження, Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 №2432/5) з наступними змінами та доповненнями теж регулює питання щодо порядку виключення відомостей про боржника з цього Реєстру та передбачає, що Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:
про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;
про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;
про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»;
про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників (пункт 6 Положення).
З огляду на викладене та враховуючи, що заходи примусового виконання щодо ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого листа №6-56/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 25.11.2011 року, скасовані постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 05.12.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для виключення відомостей про боржника із Єдиного реєстру боржників згідно із частиною сьомою статті 9 наведеного Закону, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що порушення прав ОСОБА_1 , яке обумовило його звернення до суду з цією заявою, викликано діями/бездіяльністю державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №53476808, однак вважає, що цей помилковий висновок не призвів до неправильного вирішення справи та не спростовує висновків суду по суті порушеного заявником питання, яке підлягає вирішенню шляхом його звернення до виконавця у наведеному вище порядку.
Таким чином, колегія суддів зробила висновок про те, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 відсутні.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2024року-без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року
Суддя Л.В.Пузанова