09.12.24
22-ц/812/1838/24
Провадження № 22-ц/812/1838/24         

П О С Т А Н О В А 
іменем України

02 грудня 2024 року                                               м. Миколаїв
справа № 467/758/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О., 
із секретарем – Ковальським Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану його представником – 
адвокатом Рубаном Сергієм Юрійовичем,
на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухвалене 08 жовтня 2024 року суддею Догарєвою І.О. в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено 14 жовтня 2024 року), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю 
«Оператор газотранспортної системи України»
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про захист трудових прав.
Позивач зазначав, що наказом №447-к 02 серпня 2019 року він був прийнятий на роботу до ТОВ «Оператор ГТС України» на посаду начальника північного сектору безпеки та охоронних заходів відділу охоронної діяльності. Наказом №296-к з 11 лютого 2020 року був переведений на посаду начальника відділу взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами. 25 березня 2024 року був попереджений про вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників. 
Скорочення відбувалося на підставі наказу №478 від 06 липня 2023 року «Про затвердження «Програми планомірної оптимізації штату чисельності ТОВ «Оператор ГТС України» основаної на фактичних техніко-економічних показниках і зменшення навантаженості ГТС». 
Наказом в.о. генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» №437/к від 25 квітня 2024 року був звільнений з посади начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників з наступного дня – 26 квітня 2024 року.
Вважає, що звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства. Після попередження про майбутнє звільнення, не зважаючи на наявність вакантних посад та наявність можливості переведення на іншу посаду, відповідач вчинив низку дій, спрямованих на перешкоджання йому залишитися працювати у товаристві. Так, відповідач не включив до переліку посад, які повинен був запропонувати йому для переведення, а саме: начальник відділу безпеки центрального напряму об`єднаного регіонального управління безпеки; начальник відділу безпеки північного напряму об`єднаного регіонального управління безпеки; провідний фахівець відділу охоронних заходів управління з охоронних заходів. 
Крім того вказував на дискримінаційне ставлення до нього шляхом створення напруженої, ворожої, образливої атмосфери та психологічного тиску; безпідставне штучно створене негативне відокремлення з процесу трудової діяльності, ізоляція шляхом обмеження в роботі та у доступі до інформації та розпорядчих документів підприємства, перешкоджання виконанню позивачем трудових функцій в повному обсязі; перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця. Посилаючись на зазначене, позивач ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ в.о. генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» №437/к від 25 квітня 2024 року про звільнення з посади начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновити на зазначеній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 квітня 2024 року по 24 травня 2024 року у розмірі 95 937,56 грн.
При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач ОСОБА_1 посилався на те, що його заробітна плата за останні два місяці, що передували звільненню склала 64 990 грн, таким чином середньоденна заробітна плата складає 3 094,76 грн.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Посилався на те, що на підставі наказу №478 від 06 липня 2023 року «Про затвердження «Програми планомірної оптимізації штату чисельності ТОВ «Оператор ГТС України» основаної на фактичних техніко-економічних показниках і зменшення завантаженості ГТС» наказом №997 від 12 грудня 2024 року «Про затвердження змін до штатних розписів та вивільнення працівників» з 13 грудня 2024 року зі штатного розпису працівників апарату Товариства виводилась посада начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату, яку з лютого 2020 року обіймав ОСОБА_1 25 березня 2024 року позивач був запрошений на засідання Комісії з вивільнення працівників, на якому був ознайомлений із копіями відповідних наказів, про що свідчить його особистий підпис.
25 березня 2024 року ОСОБА_1 був ознайомлений з попередженням про наступне вивільнення та отримав свій екземпляр попередження. Одночасно ОСОБА_1 . Комісією був наданий перелік вакантних посад Товариства станом на 09 год 25 березня 2024 року на 20 сторінках з пропозицією переведення на одну з вакантних посад. ОСОБА_1 відмовився від переведення про що свідчить його підпис в Акті про відмову від переведення від 25 березня 2024 року №70. За результатами засідання Комісії було складено протокол №2 від 25 березня 2024 року, копія якого була вручена ОСОБА_1 . 
Починаючи з 26 березня 2024 року ОСОБА_1 щодня надавались для ознайомлення переліки вакантних посад у Товаристві. Працівник не дав згоду на переведення на жодну із посад, про що свідчать відповідні Акти. 
Посилання позивача про те, що до переліку запропонованих посад не було включено посади начальника відділу безпеки центрального напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, начальника відділу безпеки північного напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, провідного фахівця відділу охоронних заходів управління з охоронних заходів не відповідають дійсності, оскільки ці посади не були вакантними, їх обіймали інші працівники.
Підставою для звільнення ОСОБА_1 менше ніж через два місяці після його попередження про наступне вивільнення стала його особиста заява від 24 квітня 2024 року. Твердження позивача про те, що на нього чинився тиск не відповідає дійсності і не підтверджене жодним доказом. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області) від 08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».
Рішення суду мотивоване недоведеністю позовних вимог та відсутністю з боку відповідача порушень процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, які могли б слугувати підставою для поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Рубан С.Ю., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 наполягав на тому, що суд не дослідив належним чином той факт, що до дня звільнення, 24 та 25 травня 2024 року відповідач повинен був запропонувати йому посаду провідного фахівця відділу охоронних заходів управління охоронних заходів апарату, яка була вакантною, оскільки ОСОБА_2 , який обіймав цю посаду, 18 квітня 2024 року був переведений на іншу посаду. Надана представником відповідача копія наказу від 23 грудня 2023 року № 1028/к, яка нібито підтверджує зайняття ОСОБА_3 цієї посади, є маніпулюванням, оскільки станом на травень 2024 року ОСОБА_4 цієї посади не обіймав.
Крім цього в матеріалах справи наявний Список (перелік) посад підрозділу безпеки ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», які обіймали працівники за терміновими контрактами (угодами) в період з 12 грудня 2023 року по 25 квітня 2024 року. Під № 30 цього Списку міститься інформація, що 12 квітня 2024 року було звільнено працівника, який обіймав посаду провідного фахівця. Апелянт вважає, що відповідач також безпідставно не запропонував йому цю посаду.
Також з Переліку вакантних посад (робіт) ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за період з 12 квітня 2024 року до 14 квітня 2024 року та Переліків вакантних посад (робіт) ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за наступні дати, вбачається, що позивачу не були запропоновані посади, які вивільнялися на підприємстві до дня його звільнення 26 квітня 2024 року, не зважаючи на подання ним 24 квітня 2024 року заяви про майбутнє звільнення.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.
Зокрема щодо тези позивача про те, що відповідач навмисно не запропонував ОСОБА_1 окремі посади, навіть за відповідною професією та спеціальністю, то вона не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.
Також неспроможними вважає відповідач посилання позивача ОСОБА_1 на те, що йому не пропонувалися посади, які були вакантними станом на 24 квітня 2024 року та 25 квітня 2024 рок, оскільки у ці дати на підприємстві не з`явилося вакантних посад, які б відповідали кваліфікації ОСОБА_1 .
2.Мотивувальна частина
Представник відповідача ОСОБА_5 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що наказом від 31 липня 2019 року №447-к ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на посаду начальника північного сектору безпеки та охоронних заходів відділу охоронної діяльності.
Наказом від 11 лютого 2020 року №296-к ОСОБА_1 переведено на посаду начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами ТОВ «Оператор ГТС України».
Наказом генерального директора від 12 грудня 2023 року №997 відповідно до наказу ТОВ «Оператор ГТС України» від 06 липня 2023 року №478 «Про затвердження «Програми планомірної оптимізації штатної чисельності ТОВ «Оператор ГТС України» основаної на фактичних техніко-економічних показниках і зменшення завантаженості ГТС» затверджено зміни до штатних розписів та введено їх в дію з 13 грудня 2023 року. Згідно додатку №2 до наказу від 12 грудня 2023 року №997 зі штату управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами виводились посада заступника директора з безпеки з питань захисту об`єктів критичної інфраструктури – начальника управління, а також начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами, яку й обіймав на той час позивач.
19 грудня 2023 року та 25 березня 2024 року ОСОБА_1 ознайомлювали з наказом від 12 грудня 2023 року №997.
Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 25 березня 2024 року №10, ОСОБА_1 попереджений про наступне можливе звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу ТОВ «Оператор ГТС України» від 12 грудня 2023 року №997. Йому роз`яснено обов`язок виконання своїх функціональних обов`язків до дня можливого звільнення, запропоновано розглянути пропозицію переведення на іншу роботу на наявні вакантні посади в Товаристві, надано для ознайомлення список вакантних посад станом на 25 березня 2024 року на 20 аркушах. Роз`яснено, що у разі відмови від усіх запропонованих варіантів перевестися на вакантні посади у товаристві позивача буде звільнено з роботи 27 травня 2024 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Позивач ОСОБА_1 не заперечує фактів ознайомлення зі списком вакантних посад, на які йому було запропоновано переведення у зв`язку зі скороченням штату, проте на переведення на жодну з цих посад він не погодився.
24 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Наказом від 25 квітня 2024 року №347/к начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами ОСОБА_1 звільнено з 26 квітня 2024 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Позиція апеляційного суду
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.
Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється позивачем ОСОБА_1 той факт, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників.
При цьому позивача посилається на порушення його трудових прав у зв`язку з не вчиненням відповідачем дій щодо його переведення на інші вакантні посади на підприємстві.
Суд першої інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові, з огляду на таке.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
Згідно з частиною 3 статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).
За змістом частин 1, 2 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
За роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України у п. 19 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).
Порядок вивільнення працівників, закріплений КЗпП України, включає наступні вимоги, які повинні бути дотримано роботодавцем: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України); отримання згоди профспілкового комітету, членом якого є працівник (ст. 43); у разі, якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).
Пленумом Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільнення за пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не використовувався вивільню вальний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне звільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.
Зі змісту вищезазначеного випливає, що звільнення працівників у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників може вважатися правомірним тільки з наступних умов: 1) скорочення чисельності або штату працівників дійсно мало місце і 2) роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії належним чином задокументовані.
Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» має право самостійно визначати свою організаційну структуру та встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.
В силу викладеного, відповідач законодавчо наділений правом самостійно формувати штат і структуру підприємства, змінювати чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, зменшувати чи збільшувати чисельність штатних посад, а також здійснювати звільнення працівників, що не забороняє одночасного прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації. Нормами трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільність скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої діяльності окремого суб`єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.
Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.
При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
Отже, встановивши, що 3 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» дійсно відбулося скорочення штату працівників, внаслідок якого позивач ОСОБА_1 був попереджений про майбутнє звільнення.
До визначеної дати звільнення у зв`язку зі скороченням штату, позивач ОСОБА_1 подав заяву про звільнення та був звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Жодних доказів наявності у відповідача посад, на які ОСОБА_1 міг би бути переведеним, суду не надано.
Щодо доводу апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 24 квітня 2024 року та 25 квітня 2024 року відповідачем не пропонувався для ознайомлення перелік посад, які були вакантними у відповідача станом на ці дати, апеляційний суд враховує, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний запропонувати працівнику посади, які були вакантними на час попередження або з`являлися протягом двох місяців, та які відповідають його професії та кваліфікації. При цьому законодавство не передбачає щоденного пропонування зазначених посад. 
Натомість матеріалами справи належним чином доведено, що ОСОБА_1 неодноразово надавався перелік посад, на які йому було запропоновано переведення, проте позивач від переведення на ці посади відмовлявся.
Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Рубаном Сергієм Юрійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                Т.Б.Кушнірова
Н.О.Шаманська

---------------------------------
Повну постанову складено 09 грудня 2024 року