УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/243/24 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В. 
Категорія 44 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 289/243/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 червня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Мельника О.В. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути з держави на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів з державного бюджету України у розмірі 10 000 грн для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дій посадових осіб Відділення поліції № 3 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області та стягнути із Головного управління національної поліції в Житомирській області витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
В обгрунтування позову вказав, що працівники Відділення поліції № 3 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області склали протокол про адміністративне правопорушення від 29.09.2023 серії ВАВ №130624, в якому зазначено, що 20.08.2023 о 20:40 год., 09.09.2023 о 23:54 год., 14.09.2023 о 00:46 год., 18.09.2023 о 23:37 год., 25.09.2023 о 00:38 год. ОСОБА_1 здійснив телефонні дзвінки на лінію "102" та в ході телефонної розмови висловлювався на адресу операторів "102" словами нецензурної лексики, внаслідок чого вчинив дрібне хуліганство, чим було порушено громадський порядок і спокій громадян. Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.01.2024 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Своїми діями працівники поліції чинили тиск на ОСОБА_1 , адже ніяких оперативних заходів не було проведено стосовно нього у ту хвилину.
Внаслідок неправомірних дій працівників поліції, які виразилися у тривалому і безпідставному твердженні Відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його родина зазнали моральних страждань, які проявились у вимушеній зміні способу життя у зв`язку із необхідністю захисту своїх прав та відновленні своєї репутації в порядку цивільно-процесуального судочинства. Виходячи із наведеного, просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн., а всього 3 000 (три тисячі гривень 00 копійок). У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. Судовий збір по справі вирішено компенсувати за рахунок держави.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України судових витрат на професійну допомогу. Зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті винятково зі сторони у справі, однак не з Державного бюджету. Казначейство вважає, що судові витрати можуть бути стягнуті саме з учасника процесу, у зв`язку із протиправними діями якого подано/задоволено позов, але не з казначейства (органу виконання судових рішень).
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому рішення суду в частині вирішення справи по суті спору, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що гідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29.09.2023 серії ВАВ №130624, 20.08.2023 о 20:40 год., 09.09.2023 о 23:54 год., 14.09.2023 о 00:46 год., 18.09.2023 о 23:37 год., 25.09.2023 о 00:38 год. ОСОБА_1 здійснив телефонні дзвінки на лінію "102" та в ході телефонної розмови висловлювався в адресу операторів "102" словами нецензурної лексики, внаслідок чого вчинив дрібне хуліганство, чим було порушено громадський порядок і спокій громадян.
Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.01.2024 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь моральну шкоду у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та стягнути витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї цивільної справи.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшовши висновку про доведеність позивачем факту незаконного притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області прав, та доведеність факту наявності шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем, а тому суд вважав, що наявні підстави для стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн, що становитиме достатню справедливу компенсацію для позивача.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі суд дійшов висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 2000 грн. Питання про розподіл інших судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а тому поклав ці судові витрати на рахунок держави.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (оскаржуваній частині), з огляду на таке.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 та від 16.06.2021 у справі № 640/4126/19 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц зазначено про право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи, позивач підтверджує наданими копіями: ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 17.01.2024, договору про надання правової допомоги від 17.01.2024, укладеного між ОСОБА_2 (Адвокатом), та ОСОБА_1 (Клієнтом), згідно розділу 3 якого сторони домовилися, що гонорар за договором в кожній окремій судовій інстанції становить в розмірі 10 000,00 грн.
Кошторисом витрат від 17.01.2024 на суму 10 000,00 грн. у відповідності до якого витрати складаються, зокрема, із консультування клієнта до початку написання позовної заяви, збір та опрацювання матеріалів, написання позовної заяви, написання відповіді на відзив, написання заперечення по справі, написання додаткових пояснень.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, врахувавши доводи представника відповідача у відзиві щодо неспівмірності вказаних витрат, при вирішенні заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, взявши до уваги, що поданий ОСОБА_1 позов складено на підставі усталеної позитивної практики Верхового Суду, незначну кількість письмових доказів, які долучено до матеріалів позову, що свідчить про незначний час витрачений для підготовки та подачі позову до суду, та розгляд справи за відсутності позивача та його представника, відсутність інших письмових пояснень, заперечень по суті справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 2000 грн які було стягнуто з Державного бюджету України, про що зазначено в резолютивній частині рішення суду.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Державна казначейська служба України вказала, що, на її думку, судові витрати можуть бути стягнуті саме з учасника процесу, у зв`язку із протиправними діями якого подано/задоволено позов, тобто із ГУНП в Житомирській області, але не з Казначейства (органу виконання судових рішень).
Колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) зазначено, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. 
У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19).
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Із аналізу наведеного та резолютивної частини рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 червня 2024 року вбачається, що на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн, як і відшкодування моральної шкоди державою стягнуто з відповідача - держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується із наведеною вище практикою Верховною Суду.
Крім того, оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалися питання про права та обов`язки Державної казначейської служби як органу виконання судових рішень. 
Виходячи із наведеного, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в цій частині, а тому згідно приписів ст. 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Доводів щодо розміру та обгрунтованості витрат на професійну правничу допомогу апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вважає за необхідне наводити додаткові мотиви в цій частині.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 червня 2024 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: