ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2024 р. 	Справа № 440/873/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 року, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 02.08.24 року по справі № 440/873/24
за позовом            фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1  
до            Головного управління ДПС у Полтавській області                    
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
24 січня 2024 року, позивач, через свого представника, звернулась до Полтавського  окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 20.04.2023 №09790038-2408-1601, що видане ГУ ДПС у Полтавській області.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 у справі № 440/873/24 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №0979038-2408-1601 від 20.04.2023.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
Відповідач, Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 у справі № 520/3379/24 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області (код ДПІ1601) як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості загальною площею 1461,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомості не віднесено до будівель промисловості.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ГУ ДПС у Полтавській області в автоматичному режимі сформовано податкове повідомлення-рішення по вищевказаному об`єкту нежитлової нерухомості за 2022 рік: - від 20.04.2023 року № 0979038-2408-1601 на суму 76008,40 грн. Розрахунок податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік: суми податку для нежитлової нерухомості: 1461,7 кв.м. х 52,0 = 76008,4 грн, де 1461,7 кв.м – площа нежитлової нерухомості, яка є базою для оподаткування; 52,0 – ставка податку для об`єкту нежитлової нерухомості, яка згідно з рішенням Миргородської міської ради № 209 від 02.06.2021 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як складової податку на майно», становить 0,8 % від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022 року (мін. з/п на 01.01.2022 становила 6500,0 грн). Таким чином, нарахування податку було проведено по типу об`єкта – нежитлова будівля. Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення рішення за 2022 рік є правомірним. Також слід зазначити, що ФОП ОСОБА_1 в 2023 році не сплачено нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в зв`язку з чим станом на 09.02.2024 року рахується податковий борг у сумі 76008,4 гривень.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги. Просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі №440/873/24 залишити без змін. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець 17.09.2001, види економічної діяльності, зокрема, 47.11. Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, 10.89. Виробництво інших харчових продуктів.
ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі адміністративно-виробничого цеху загальною площею 1461,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2021.
Вказану будівлю передано у власність позивача ТОВ «ЛОГІТЕКС» згідно з Актом приймання-передачі майна від 09.07.2021.
20.04.2023 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0979038-1601, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік, у сумі 76008,40 грн.
Із змісту зазначеного податкового повідомлення-рішення слідує, що податок на нерухоме майно розраховано контролюючим органом щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Податкове повідомлення-рішення № 0979038-1601 від 20.04.2023 надіслано позивачу за адресою: АДРЕСА_2 , однак повернуто без вручення із довідкою установи поштового зв`язку, в якій причиною повернення зазначено «за закінченням терміну зберігання».
За твердженням позивача у позовній заяві, про наявність податкового повідомлення-рішення № 0979038-1601 від 20.04.2023 позивач дізналася 01.11.2023 через електронний кабінет, до якого податкове повідомлення-рішення направлено контролюючим органом не раніше 24.08.2023.
Не погодившись з податковим повідомленням - рішенням, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Вичерпний перелік об`єктів, які звільняються від оподаткування податку на нерухоме майно, визначений пунктом 266.2 статті 266 ПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.
Згідно з положеннями статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Стаття 266 ПК України врегульовано порядок та підстави сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За приписами підпункту 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, відповідно до положень підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, який набрав чинності 23.05.2020) передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться, серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 ( чинного на час періоду, за який позивачу визначено податкове зобов`язання, 2022 рік) до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості» віднесено криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням. Встановлено, що клас 1251 не включає: резервуари, силоси та склади (1252); будівлі сільськогосподарського призначення (1271); комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230).
Своєю чергою клас 1251 «Будівлі промисловості» згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 включає підкласи:
1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»,
1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії»,
1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»,
1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості»,
1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості»,
1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»,
1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»,
1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»,
1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
За приписами положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинне бути визначене таким чином:
- обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;
- потім будівля класифікується за методом "згори - донизу". Будівлю спочатку відносять до розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі. Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах підрозділу. Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах групи.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивач має у власності нерухоме майно: нежитлову будівлю адміністративно-виробничий цех загальною площею 1461,7 кв. м, розташований за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Котляревського, 7.
За правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 28.05.2020 у справі № 826/1338/17, постанові від 24.07.2020 у справі № 500/90/19, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Відповідно до положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 ведення Державного класифікатора будівель та споруд здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Держбуду України.
Колегія суддів зазначає, що позивачем в ході розгляду справи надано експертний висновок АС 8 № 2027202, складений Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» 28.09.2020, яким підтверджено правильність віднесення нежитлової будівлі адміністративно-виробничого приміщення у м. Миргороді по вул. Котляревського, 7, до коду ДКБС 1251.5 («Будівлі підприємств харчової промисловості»), функціональне призначення виробництво гречки, пшона.
Із технічного паспорту на виробничу будівлю «адміністративно-виробничий цех» у м. Миргороді по вул. Котляревського, 7 слідує, що площа цехів у цій будівлі становить найбільшу питому частку із загальної площі, а тому за приписами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 має класифікуватися за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення (за найбільшою часткою всієї загальної площі).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що нежитлова будівля адміністративно-виробничий цех, загальною площею 1461,7 кв. м, розташований за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Котляревського, 7, підлягає віднесенню до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
Колегія суддів бере до уваги, що 22.01.2022 між позивачкою та ТОВ «Торгово-логістичний центр «Скіф» було укладено договір оренди обладнання від 16.12.2021, відповідно до якого орендовано пакувальне обладнання Omelapack WP2021145, а протягом 2022 року реалізовувалася суміш випікання хлібу з висівками, а отримувалися борошно, висівки згідно з договором на переробку давальницької сировини від 22.01.2022 з ТОВ «Скіф», про що свідчить форма обліку товарних запасів, що є підтвердженням того, що адміністративно-виробничий цех використовувався протягом звітного (податкового) періоду - 2022 рік за призначенням у господарській діяльності.
Таким чином, колегія суддів вважає, що виробнича будівля «адміністративно-виробничий цех» у м. Миргороді по вул. Котляревського, 7 у 2022 році відповідала умовам, передбаченим підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, внаслідок чого не була об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.ст. 72, 90, 242 КАС України, то колегія суддів не приймає ці доводи, як такі, що не знайшли свого підтвердження за наслідками апеляційного перегляду даної справи.
В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийняті оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.
Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано та правомірно задоволено вимоги позивача, шляхом визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Полтавській області №0979038-2408-1601 від 20.04.2023.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 у справі № 440/873/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 по справі № 440/873/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський