ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2024 року 
м. Київ
справа №826/19813/16
адміністративне провадження № К/9901/3558/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Васильєвої І.А. 
суддів: Бившевої Л.І., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 (Судді: Парінова А.Б., Грибан І.О., Губської О.А.)
у справі № 826/19813/16
за позовом ОСОБА_1 
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві,
про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( далі-Позивач)  звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, податковий орган), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2016 року №0000411306;
- визнати протиправним та скасувати рішення №27/26-55-13-06 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 листопада 2016 року;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2016 року №Ф-22.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права щодо визначення діяльності позивача з продажу належних йому на праві приватної власності об`єктів нерухомості іншим особам як підприємницької діяльності. 
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10 серпня 2016 року №0000411306.
Визнано протиправним та скасовано рішення №27/26-55-13-06 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 листопада 2016 року.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2016 року №Ф-22. Також було вирішено питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, вважаючи, що остання прийнята внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, відповідач звернувся із касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити силі постанову суду першої інстанції.
На обґрунтування вимог касаційної скарги її заявник зазначає, що ознаки, притаманні підприємницькій діяльності, передбачають систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків. Переконує, що спільну діяльність у будівництві житлових будинків з подальшим розподілом на отримання нерухомого майна та їх реалізацією не можна кваліфікувати як таку, що мала на меті задоволення власних (особистих) потреб особи. Натомість, участь у будівництві багатоквартирних об`єктів як за власні, так і залучені кошти, є безумовним свідченням того, що побудування об`єктів нерухомості з подальшим їх продажем, передбачало отримання прибутку, що є неодмінною рисою саме підприємницької діяльності. При цьому, продаж значної кількості однотипних об`єктів нерухомості свідчить про систематичну діяльність позивача, яка має кваліфікуватися як підприємницька, а відтак дохід, отриманий від здійснення такої діяльності, підлягає оподаткуванню за нормами статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходили, що не є перешкодою для розгляду справи.
У зв`язку з набранням 15.12.2017 чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України згідно з Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" та початком роботи Верховного Суду касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Указана касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Суди попередніх інстанцій встановили, що посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт перевірки №2256/26-55-13-06-2716118833 від 27 липня 2016 року з висновками про порушення позивачем вимог:
- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме - неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки;
- пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 074 803,66 грн., а саме в 2014 році - 66 618,99 грн., в 2015 році - 2 008 184,67 грн;
- п. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в сумі  161 845,28 грн (т. 1 а.с. 12-34).
Такі висновки податкового органу обґрунтовані наступним.
ОСОБА_1 у 2009 році придбав 38 квартир та земельних ділянок відповідно у  с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області. Протягом 2013-2015 років позивачем на підставі договорів купівлі-продажу здійснено продаж 20 квартир із земельними ділянками громадянам (в тому числі: у 2013 році 1 квартира та земельна ділянка, у 2014 році 14 квартир та земельних ділянок, у 2015 році 5 квартир та земельних ділянок), що визначено як систематичний продаж для досягнення прибутку.
На момент придбання та продажу нерухомого майна позивач не був зареєстрований як фізична особа-підприємець у передбаченому законодавством порядку.
Відповідачем в акті перевірки зазначено, що згідно банківських виписок про рух коштів по розрахунковому рахунку протягом 2014-2015 років позивач отримав дохід від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна на загальну суму 21 185 727,58 грн., в тому числі у 2014 році - 9 125 456,24 грн., у 2015 році - 12 060 271,34 грн.; документів, підтверджуючих витрати, пов`язані із веденням господарської діяльності до перевірки не надано.
Виходячи з позиції податкового органу, діяльність позивача є підприємницькою діяльністю із систематичного продажу нерухомого майна з метою отримання прибутку, тому доходи, отримані від такої діяльності, мають оподатковуватись за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України.
Наведене, виходячи з позиції податкового органу, призвело також до заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в сумі 161 845,28 грн., а саме в 2014 році - 71 850,00 грн., в 2015 році - 89 995,28 грн., внаслідок заниження податку на доходи фізичних осіб.
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2016 року №0000411306, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України за порушення підпункту 49.18.5 пункту 49.1 статті 49, пункту 179.1 статті 179 та пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 2 593 844,58 грн., в тому числі за основним платежем - 2 074 803,66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 519 040,92 грн (т. 1 а.с. 38).
Рішенням №27/26-55-13-06 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 листопада 2016 року ДПІ у Печерському районі вирішила застосувати до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 16 184,53 грн. за порушення підпункту 1 пункту 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (т. 1 а.с. 39).
Крім цього, відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2016 року №Ф-22, згідно з якою заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску становить 161 845,28 грн (т. 1 а.с. 40).
Уважаючи вказані рішення податкового органу протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування. 
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що у період, за який проведено перевірку, позивачем фактично здійснювалась підприємницька діяльність, що полягала у систематичному продажу нерухомого майна з метою одержання прибутку, а тому такі операції повинні оподатковуватися за правила ст. 177 Податкового кодексу України. При цьому за висновком суду першої інстанції, заниження податку на доходи призвело до заниження нарахування внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Скасовуючи вищенаведене рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про задоволення позову, суд апеляційної інстанції встановив, що на момент придбання та продажу нерухомого майна позивач не був зареєстрований як фізична особа-підприємець у передбаченому законодавством порядку. Тоді, як з огляду на вимоги податкового кодексу України, розмір ставки податку та порядок сплати визначається в залежності від статусу платника такого податку, що за висновком суду є відмінними для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відсутність порушень позивачем вимог статті 177 Податкового кодексу України стала підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення і вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, як похідної. 
Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Так, статтею 177 ПК    України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Так, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними пунктом     167.1 статті 167     цього     Кодексу     (пункт     177.1 статті 177 ПК).
Буквальне тлумачення заголовку статті 177, норми пункту 177.1 цієї статті свідчить, що встановлені цією нормою правила оподаткування, зокрема щодо ставки, застосовуються за одночасної наявності таких умов: 1) дохід отримано фізичною особою-підприємцем; 2) дохід отримано від провадження господарської діяльності.
За визначенням    статті 42 Господарського кодексу України    (ГК) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Суб`єктами господарювання у розумінні    статті 55 ГК, зокрема, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до положень статей 1, 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі Закон № 755-IV) фізична особа, яка має намір стати підприємцем, подає документи для державної реєстрації фізичної особи підприємцем відповідно до переліку, встановленого статтею 18 цього Закону.
Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина дев`ята статті 4  Закону № 755-IV).
Отже, фізичні особи можуть вважатись суб`єктами господарювання тільки за умови здійснення ними господарської діяльності і реєстрації їх як підприємців. Саме з моменту реєстрації підприємцем особа набуває відповідний правовий статус. Тобто для застосування таких правил необхідна ще така умова, як отримання доходу фізичною особою-підприємцем, що, як зазначено вище, презюмує реєстрацію особи підприємцем відповідно до Закону № 755-IV.
Наведена правова позиція викладена в постанові судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 (адміністративне провадження № К/9901/10847/19).
Як встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, позивач на момент придбання та продажу нерухомого майна не був зареєстрований як фізична особа-підприємець у передбаченому законодавством порядку, що зафіксовано контролюючим органом в акті перевірки, а також, додатково встановлено судом апеляційної інстанції із наданих позивачем договорів купівлі-продажу квартир та земельних ділянок, наданих останнім на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року, копії яких містяться в матеріалах справи      (а.с. 190-250, том 1, 1-186, том 2).
Отже висновки суду апеляційної інстанції про відсутність порушень позивачем вимог статті 177 Податкового кодексу України, оскільки позивач не є фізичною особою-підприємцем і як наслідок, про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, яким позивачеві донараховано ПДФО і похідних від нього вимоги зі сплати єдиного внеску та рішення про застосування штрафних санкцій, є правильними та відповідають правовій позиції Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 (адміністративне провадження № К/9901/10847/19), від якої відступу у процесуальний спосіб не було.
Також, подібна правова позиція викладена і в подальшому Верховним Судом у справі № 826/14391/16 (К/9901/14933/22) від 21 липня 2022 року, але не виключно.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права або порушив норми процесуального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  -
П О С Т А Н О В И В: 
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 року у справі № 826/19813/16- залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                    І.А. Васильєва
Судді:                                                          Л.І. Бившева
                                                                     В.П. Юрченко