ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2624/24 Справа № 205/9773/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Грона Д. С. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Бочкаря Романа Віталійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року стосовно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
       за участю:
       захисника                                                Бочкаря Р. В.
ВСТАНОВИВ:
       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 22 червня 2024 року о 06 год 32 хв в м. Дніпрі, проспект Івана Мазепи, буд. 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. На пропозицію пройти медичний огляд на місці за допомогою пристрою Alcotеst 6820 водій погодився. Результат тесту 1,95 проміле, тест № 3021. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
       В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
       В обґрунтування апеляційних вимог посилається на необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийнятою з порушенням норм процесуального права. Суд неповно з`ясував обставини і без належного дослідження доказів по справі безпідставно визнав ОСОБА_1 винуватим, який заперечував факт керування ним автомобілем, підтверджується його поясненнями та відеозаписом, на якому також не зафіксовано керування автомобілем.
       Вказує на недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи, час проведення тесту на алкогольне сп`яніння не узгоджується з часом, зазначеним у рапорті інспектора та зафіксованому на відеозаписі. У чекові до алкотестеру зазначений час проведення тесту о 7.13 годині, на відеозаписі фактично проведений о 07.10 годині, а в рапорті зазначено о 07.20 годині. Тому протокол тестування алкотестером підлягає визнанню недопустимим доказом та не може використовуватися на підтвердження вини ОСОБА_1 , та як наслідок акт огляду на стан сп`яніння також має бути визнаний недопустимим доказом, оскільки всі відомості в ньому ґрунтуються лише на результатах тестування.
       Захисник також зазначає про порушення порядку оформлення матеріалів та проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 не роз`яснено його права та обов`язки, у тому числі щодо порядку проходження огляду в медичному закладі охорони здоров`я.
       Крім того поліцейськими порушено правила етичної поведінки, оскільки з відеозапису вбачається як поліцейські використовували ненормативну лексику при спілкуванні, робили припущення стосовно показань приладу “Драгер”.
       Також вказує на те, що справа була розглянута за відсутності ОСОБА_1 в порушенням вимог ст. 268 КУпАП, останній подавав клопотання від 19.09.2024 про відкладення судового розгляду у зв`язку з перебуванням на бойовому завданні, як військовослужбовця, що є поважними причинами його неможливості бути присутнім в судовому засіданні.
       Звертає увагу, що дії ОСОБА_1 не призвели до будь-яких соціально небезпечних наслідків. Вважає, що суд формально провів розгляд справи, фактичні обставини справи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають ознакам адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, а керування ОСОБА_1 транспортним засобом із певними ознаками сп`яніння, які нібито встановив поліцейський, взагалі є недоведеними.
       Позиції учасників апеляційного процесу.        
       В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. 
       Захисник в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, місце та час апеляційного розгляду та не заперечував проти його проведення за його відсутності та за участі захисника. Останній підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.
       Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
       Мотиви апеляційного суду.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення/
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи. 
       Обґрунтовуючи висновок про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 691289 від 22.06.2024 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, актом оглядом на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою Alcotest Drager 6820, результати огляду 22.06.2024 о 07 год 13 хв. на стан сп`яніння: проба позитивна 1,95% проміле, рапортом інспектора старшого лейтенанта поліції Яцківа Богдана, карткою обліку адміністративних правопорушень щодо ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 має повторність за ст. 130 КУпАП: постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року, відеозаписом події та іншими матеріалами справи в їх сукупності.
       Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписі з боді-камер поліцейських, долученим до справи, останній фактично не заперечував, що керував транспортним засобом, пояснив, що тільки припаркував автомобіль (поставив), спеціально поставивши автомобіль на це місце. На питання ОСОБА_1 до особи, яка за змістом відеозапису перебувала з останнім в автомобілі, навіщо він подзвонив “ротному”, ця особа пояснила, що вони їхали до нього. Працівники поліції пояснювали ОСОБА_1 , що інші свідки (водій таксі) бачили, як водій вказаного автомобіля керував у стані сп`яніння. В подальшому відеозаписом зафіксовано (час запису 0:04:33), як ОСОБА_1 пояснює працівникам поліції, що перед цим скоїв ДТП та відшкодував водію іншого автомобіля 300 доларів. За поясненнями ОСОБА_1 ДТП трапилось через те, що інший водій різко загальмував, а він ( ОСОБА_2 ) не встиг загальмувати. Відеозаписом зафіксовано, як з-під автомобіля «Mitsubishi Lancer» під керуванням ОСОБА_1 , витікає рідина, на припущення поліцейських, з розбитого радіатора автомобіля. На питання поліцейського куди ОСОБА_1 та його товаришу потрібно було їхати і чому вони не викликали таксі, останні повідомили, що потрібно було їхати до військової частини. Відеозаписом зафіксована процедура проходження огляду на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного приладу “Драгер”, результат огляду та згоду ОСОБА_1 з таким результатом.
       Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується його ж поясненнями працівникам поліції, зафіксованих на відеозапис та обстановкою на місця події правопорушення, чим спростовують ключові доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність факту керування.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Позиція захисника в апеляційній скарзі та в судовому засіданні зводилась до твердження, що у матеріалах справи відсутні докази керування останнім транспортним засобом, оскільки цей факт не підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції.
З такими твердженнями захисту суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та в їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.
Факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у рішенні суду, підтверджується поясненнями самого ОСОБА_1 поліцейським та обстановкою на місці події.
       Доводи захисника повністю спростовуються відеозаписом на якому зафіксовано, що працівники поліції, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі — Інструкція), пояснили йому порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, а у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 погодився з результатом огляду, проведеного поліцейськими на місці, останній не складали направлення на проведення огляду в закладі охорони здоров`я та не доставляли його до медичного закладу.
       Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції та поясненнями на місці події ОСОБА_1 , тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.
       Стосовно доводів про порушення судом прав ОСОБА_1 оскільки судовий розгляд проведений без його участі, то апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції неодноразово призначав та відкладав судові засідання за клопотаннями останнього, проте ОСОБА_2 жодного разу в судове засідання не з`явився письмові пояснення суду не надіслав, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП його участь є не обов`язковою, а тому суд забезпечив останньому можливість реалізувати свої права. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 також повідомлявся про час і дату судового засідання, проте до суду не з`явився, був представлений захисником, який повідомив, що останній просив розглядати справу без його участі.
       Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
       В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС, МОЗ та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.
       Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які захисник тлумачать користь захисту, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
       Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.        
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
       Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                О. П. Піскун