ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2464/24                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ЯНКІВСЬКА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 жовтня 2024 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:                    Бєлової Л.В.,
суддів:                    Аліменка В.О., Мельничука В.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення виплати суми компенсації у місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 у справі № 580/4683/23) та не здійснення виплати суми компенсації по даний час;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період 15.09.2015 по 28.01.2024 відповідно до положень статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення виплати ОСОБА_1 суми компенсації у місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 у справі №580/4683/23 та не здійснення виплати суми компенсації по даний час.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період 15.10.2015 по 28.01.2024 відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт (Військова частина НОМЕР_1 ) вказує, що своєчасно та в повній мірі виплачував позивачу грошове забезпечення відповідно до платіжних відомостей, які надходили із Військової частини НОМЕР_2 . Крім того, апелянт наголошує, що у нього відсутній обов`язок перевіряти правильність нарахованого грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 . Тому, на переконання апелянта, військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у цій справі.
Також апелянт стверджує, що оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату йому компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, відповідно, відповідач не відмовляв у виплаті такої компенсації, то право позивача на отримання сум компенсації не порушено, отже звернення позивача до суду з такими вимогами є передчасним.
Крім того, апелянт наголошує, що позивач не звертався до Військової частини НОМЕР_2 , у якій проходив службу, із заявою щодо нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а одразу звернувся до суду з позовом щодо
оскарження бездіяльності в частині ненарахування та невиплати йому такої компенсації.
Наприкінці, апелянт зазначає, що зважаючи на встановлені ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 обмеження шестимісячним строком виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, то враховуючи аналогію закону, отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення також здійснюється у межах шестимісячного строку.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від   01 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира відділення десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти з 15.10.2010 до 03.04.2019.
В/ч НОМЕР_2 входить до складу в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема десантно-штурмова бригада).
В/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема десантно-штурмова бригада) нараховує грошове забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 та іншим військовим частинам, які входять до складу НОМЕР_3 окремої десантно-штурмової бригади, де є фінансовий відділ, який нараховує грошове забезпечення структурним підрозділам, які є окремими юридичними особами та мають статус військової частини.
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.04.2019 № 86, виключений із списків особового складу військової частин та всіх видів забезпечення з 03.04.2019.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невірного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 15 жовтня 2015 року по 28 лютого 2018 року без застосування базового місяця - січень 2008 року та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2017 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум. Також визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невірного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 03 квітня 2019 року без застосування базового місяця - березня 2018 року та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 03.04.2019 із застосуванням базового місяця - березня 2018 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 у справі №580/4683/23 виправлено описку в рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 у справі №580/4683/23 та викладено третій абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.10.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.».
28.01.2024 позивачу перераховано грошові кошти - індексацію грошового забезпечення у сумі 20671,96 грн.
29.01.2024 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив, зокрема, нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 15.09.2017 по 03.04.2019 відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
За твердженням позивача, станом на дату звернення з цим позовом, відповіді на подану ним заяву не надходило.
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення виплати суми компенсації у місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості, та не здійснення виплати компенсації по теперішній час, протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що оскільки відповідач не виплатив позивачу суми індексації грошового забезпечення, у зв`язку з бездіяльністю щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, що встановлено судовим рішенням, то позивач має право на такий вид компенсації.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Згідно з положеннями статей 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Отже, дія вказаних норм поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі, з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Відповідно до пункту 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової   пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 27 квітня 2020 року у справі №803/1314/17, від 23 лютого 2021 року у справі № 803/1423/17.
Визначення індексації наведено у ч.1 статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", відповідно до якої індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ч.1 статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).
Колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення є грошовим забезпеченням (заробітною платою) у розумінні як Закону України "Про оплату праці", так і Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", у зв`язку із чим підлягає компенсації.
Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в т. ч. грошове забезпечення (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Суд першої інстанції достовірно зазначив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 у справі №580/4683/23, встановлено не виплату відповідачем частини грошового забезпечення позивача (індексацію за період з 15.10.2015 по 03.04.2019) та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 15.10.2015 по 03.04.2019.
Отже, компенсації позивачу підлягали доходи починаючи саме з 15.10.2015 по 03.04.2019.
Колегія суддів наголошує, що компенсація чистини втраченого доходу виплачується не з моменту постановлення судового рішення, на підставі якого такий дохід фактично виплачено, а саме: з часу, коли у особи виникло право на отримання такого доходу.
Аналогічного змісту правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України викладені від 11 липня 2017 року у справі №2а-1102/09/2670 та Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №826/8319/16.
Зокрема, Верховний Суд, серед іншого, дійшов висновку, що компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо доводів апелянта про те, що він є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки позивач проходив службу саме у ВЧ НОМЕР_2 , а ВЧ НОМЕР_1 , яка є окремою юридичною особою, здійснювало лише виплату грошового забезпечення на підставі поданих ВЧ НОМЕР_2 наказів, то колегія суддів їх не враховує, адже, як зазначає сам апелянт, ВЧ НОМЕР_2 входить до складу ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема десантно-штурмова бригада), яка нараховує грошове забезпечення військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_2 та іншим військовим частинам, які входять до складу НОМЕР_3 окремої десантно-штурмової бригади, де є фінансовий відділ, який нараховує грошове забезпечення структурним підрозділам, які є окремими юридичними особами та мають статус військової частини. 
При цьому, на підтвердження висновку про те, що саме відповідач має здійснити нарахування та виплату спірної компенсації є те, що рішенням суду у справі № 580/4683/23 зобов`язано саме Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15 жовтня 2015 року до 03 квітня 2019 року.
Окрім того, спірну суму, з приводу якої виник спір про компенсацію у цій справі, виплачено саме ВЧ НОМЕР_1 (а.с.7). 
Що стосується доводів апелянта про передчасність позовних вимог, у зв`язку з тим, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату йому компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 та відповідач не відмовляв у виплаті такої компенсації, тому право позивача на отримання сум компенсації не порушено, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки 29.01.2024 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив, зокрема, нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 15.09.2017 по 03.04.2019 відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Безпідставними є доводи апелянта про те, що за аналогією закону до цих правовідносин застосовуються положення ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 щодо обмеження шестимісячним строком виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки спірним питанням у цій справі є встановлення наявності у позивача права на виплату компенсації, передбаченої Законом №2050-ІІІ та Порядком №159, та зобов`язання виплатити таку компенсацію.
Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.    243,    315,    316,    322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          В.О. Аліменко,

В.П. Мельничук