УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 листопада 2024 року
 
м. Київ
 
справа № 156/503/24
 
провадження № 61-15429ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 24 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
Не погодившись із зазначеним вище судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» 23 липня 2024 року звернулось із апеляційною скаргою, яка ухвалою Волинського апеляційного суду від 31 липня 2024 року залишена без руху для усунення недоліків, зокрема - доплатити судовий збір у розмірі 908,40 грн. Крім того, заявнику роз`яснено наслідки несплати судового збору.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09 серпня 2024 року продовжено строк на усунення зазначених недоліків, оскільки Банк не в повному обсязі сплатив судовий збір.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 серпня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху (несплатою судового збору).
05 вересня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» повторно звернулося з апеляційною скаргою на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 24 червня 2024 року.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження, надано строк тривалістю десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків.
На виконання ухвали апеляційного суду від 13 вересня 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 24 червня 2024 року. 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року визнано неповажними наведені представником АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
28 жовтня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача Сокуренко Н. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку апеляційного оскарження належить та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк».
Апеляційний суд виходив із того, що наведені заявником у заяві від 28 жовтня 2024 року причини пропуску строку на подання апеляційної скарги, є аналогічними змісту попередньої заяви, які ухвалою від 14 жовтня 2024 року визнано судом неповажними, нових підстав поважності пропуску строку заявником не зазначено.
У листопаді 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження до апеляційного суду.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, поза увагою суду стали обставини, на які представник банку посилалася при поданні апеляційної скарги. Зазначає також, що банку необхідний був час для з`ясування обставин, що передували поверненню скарги. Банк намагався сумлінно та добросовісно вжити всіх об`єктивно необхідних від нього дій для належного захисту своїх прав та інтересів і дотримання процесуальних вимог діючого законодавства. Вважає, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд проявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Вивчивши касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», зміст ухвали Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
 
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
 
Відповідно положень статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
 
Апеляційним судом встановлено, що повний текст рішення Іваничівськиого районного суду Волинської області від 24 червня 2024 року виготовлено 24 червня 2024 року.
 
23 липня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 24 червня 2024 року.
 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 31 липня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху та запропоновано заявнику у строк не більше десяти днів з дня вручення копії ухвали доплатити судовий збір у розмірі 908,40 грн, а також надати суду докази його сплати. Крім того, заявнику роз`яснено наслідки несплати судового збору.
06 серпня 2024 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, яка ухвалою Волинського апеляційного суду від 09 серпня 2024 року була залишена без руху та продовжено строк на усунення зазначених недоліків, оскільки позивач в повному обсязі не сплатив судовий збір.
 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 серпня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
 
АТ КБ «ПриватБанк» 05 вересня 2024 року повторно подало апеляційну скаргу на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 24 червня 2024 року у цій справі.
 
У зв`язку з тим, що повторна апеляційна скарга подана з порушенням строків, встановлених статтею 354 ЦПК України, ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху, запропоновано вказати поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження.
На виконання ухвали апеляційного суду від 13 вересня 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 24 червня 2024 року. Причиною несвоєчасної доплати судового збору на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 30 серпня 2024 року слугувало перебування Сокуренко Н. В. у відпустці у період з 12 серпня 2024 року до 30 серпня 2024 року. Стверджувала, що банк намагався сумлінно та добросовісно вжити всіх об`єктивно необхідних від нього дій для належного захисту своїх прав та інтересів і дотримання процесуальних вимог діючого законодавства. Також вказувала, що апеляційна скарга вдруге подана в межах строку апеляційного оскарження.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року наведені в заяві представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. строки на апеляційне оскарження рішення суду визнано неповажними, продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Апеляційний суд зазначив, що викладені заявником обставини неможливо визнати поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, ураховуючи обставини, які передували повторному поданню апеляційної скарги, а вчинені позивачем АТ КБ «ПриватБанк» процесуальні дії, починаючи із часу первісного подання апеляційної скарги (з 27 липня 2024 року) і до дня подання апеляційної скарги повторно (05 вересня 2024 року) вказують на те, що стороною не продемонстровано добросовісного ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження та не вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, а також не доведено, що повернення попередньої поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Також апеляційним судом встановлено, що апеляційна скарга, яка вперше подана 23 липня 2024 року, заява позивача від 01 серпня 2024 року про усунення недоліків на виконання ухвали Волинського апеляційного суду від 31 липня 2024 року, а також повторно подана апеляційна скарга від 05 вересня 2024 року, підписані представником ОСОБА_3 , що спростовує доводи представника Сокуренко Н. В. про поважність причин несвоєчасної доплати судового збору у зв`язку із її перебуванням, як представника банку у цій справі, у черговій відпустці.
Крім того, отримавши ухвалу про повернення апеляційної скарги, банк не вжив заходів щодо доплати судового збору невідкладно, а доплативши 03 вересня 2024 року судовий збір, позивач знову зволікав з поданням апеляційної скарги, текст якої був вже підготовлений.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що заявник недобросовісно здійснює свої процесуальні обов`язки та зловживає правом на апеляційне оскарження.
28 жовтня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача Сокуренко Н. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказувала, що причиною несвоєчасної доплати судового збору на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 30 серпня 2024 року слугувало перебування її у відпустці у період з 12 серпня 2024 року до 30 серпня 2024 року, зауважуючи, що саме вона є тим працівником, у роботі якого перебуває ця справа. Зазначала, що «відповідно до норм ЦПК апеляційна скарга вдруге подана в межах строку апеляційного оскарження».
28 жовтня 2024 року представником АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій викладено ті ж самі обставини, що і у попередній заяві банку.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Верховний Суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. 
 
Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ЦПК України. Заявник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку.
 
Апеляційний суд, перевіривши доводи заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. від 28 жовтня 2024 року, виснував, що її зміст аналогічний змісту заяви від 23 вересня 2024 року, доводи якої вже були предметом оцінки в ухвалі Волинського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року, тому, за відсутності нових доводів, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.
 
Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, натомість, заявник повторно наводить мотиви стосовно незгоди з результатом розгляду питання процесуального характеру, наполягаючи на суб`єктивній оцінці обставин, які стали підставою для відмови у поновленні процесуального строку.
 
Водночас, процесуальним законом не передбачено, що після повернення апеляційної скарги перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції розпочинається заново. Також не передбачено, що у разі повторного подання апеляційної скарги учасник справи має безумовне право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
 
Таким чином, можливість своєчасного подання належно оформленої апеляційної скарги залежала виключно від самого заявника, тобто мала суб`єктивний характер.
 
Верховний Суд неодноразово зазначав, що можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язується з наявністю саме об`єктивних поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а тому апеляційний суд мотивовано визнав наведені у заяві АТ КБ «ПриватБанк» обставини неповажними, оскільки вони мають суб`єктивний характер та залежали лише від самого скаржника.
 
Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).
 
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
 
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).
 
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник