ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
20 листопада 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/16557/24	
(суддя Калугіна Н.Є., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною  скаргою   ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі №160/16557/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-
                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 26 червня 2024 року звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області згідно з яким просить: 
- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 0038039-2411-0466-UA12020010000033698 26.02.2024 - за податковий період 2021 рік на суму 17298,0 грн.;
- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 0038037-2411-0466-UA12020010000033698 від 26.02.2024 - за податковий період 2022 рік на суму 18739,5 грн.;
- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 0038036-2411-0466-UA12020010000033698 від 26.02.2024 за податковий період 2023 рік на суму 19316,10 грн.           Позов обґрунтовано тим, що позивачу контролюючим органом направлено спірні податкові повідомлення-рішення не на її податкову адресу. Також позивач зазначила, що 06.04.2024 року жодних заяв про зміну податкової адреси до відповідача  не подавала. Також, як підставу для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач зазначає про порушення відповідачем строків надсилання податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що судом не виявлено порушень при нарахуванні та обчисленні позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.Також, суд зазначив, що сам факт направлення не на податкову адресу позивача спірних ППР не свідчить про їх протиправність, а неотримання особою податкового повідомлення-рішення є свідченням неузгодженності податкового зобов`язання, що буде мати суттєве значення при виникненні спору щодо стягнення податкового боргу за цим ППР. Однак, у спірних відносинах, ці обставини не мають ні якого впливу на правомірність спірних ППР, з огляду також і на те, що позивачем вони отримані. Також, суд зауважив на тому, що винесення позивачу податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов?язання в більш пізній термін відповідно п.п. 266.10.1.а, п. 266.10 ст. 266 ПКУ (протягом 60 дів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи, що вплинуло на правильність прийняття судового рішення. Також, скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не правильно зазначена податкова адреса позивача, що свідчить про формування цих рішень з порушенням вимог законодавства. 
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єкту нерухомого майна позивач є власником об?єкту житлової нерухомості: домоволодіння, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 40108012101 за адресою: АДРЕСА_1 , загального площею 312,2 м2 (а.с.33-34).
Контролюючим органом, нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за   2021   -   2023   роки та сформовані податкові повідомлення - рішення (форма «Ф») (далі - ППР):
- ППР від 26.02.2024   № 0038039-2411-0466-UA12020010000033698 за   2021   рік на суму 17298,00 гри (домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 312,2 м2 );
- ППР від 26.02.2024   № 0038037-2411-0466-UA12020010000033698 за   2022   рік на суму 18739,50 грн (домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 312,2 м2 );
- ППР від 26.02.2024 №0038036-2411-0466-UA12020010000033698 за 2023 рік на суму 19316,10 грн (домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 312,2 м2 ) (а.с.8-10).
Зазначені ППР направлено контролюючим органом засобами поштового зв??язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 27.02.2024 року на податкову адресу позивача: АДРЕСА_2 .
Згідно з поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, доданого відповідачем до відзиву на позов, 16.03.2024 позивач особисто отримала спірні ППР (а.с.11).          Законність та обґрунтованість вищезазначених податкових повідомлень-рішень є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини 2    статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з п.п.14.1.129-1 п.14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
Згідно з п.п.14.1.129.1 п.14.1 статті 14 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки;
Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:
а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;
б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;
в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;
г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;
ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.
Підпунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до п.п. 266.3.2 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно із п.п.266.4.1 п. 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (п.п.266.5.1 п. 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).
Порядок обчислення суми податку передбачений п.п. 266.7.1 ст. 266 означеного Кодексу, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт “а”).
Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб передбачені п.п. 266.1.2 ст. 266, відповідно до якої:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Обчислення контролюючим органом суми податку з об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
Як з`ясовано судом першої інстанції за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна позивач є власником об?єкту житлової нерухомості: домоволодіння, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 40108012101 за адресою: АДРЕСА_1 , загального площею 312,2 м2.
При цьому, 04.04.2011 позивачем набуто у власність 92/100 частки у домоволодінні на підставі договору від 03.03.2011 про зміну розміру часток та 12.04.2013 позивачем набуто у власність 8/100 частки у домоволодінні на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2013. 
Тобто станом на 2022 рік у власності позивача перебувало 100% у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загального площею 312,2 м2.
Згідно з розрахунками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021-2023 роки, відповідачем визначено суму податку з урахуванням загальної площі об`єкту – 312.20 кв.м., застосованої пільги на 120 кв.м., ставки податку у розмірі 1,5% виходячи із мінімальної заробітної плати на 2021, 2022, 2023 роки.
До того ж, при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом застосовані:
рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017   № 12/27 за 2021 рік, згідно з яким ставка податку по житловим будинкам складає 1,5% від мінімальної заробітної плати на початок року, 6000*1,5%=90,00 грн. (1 м2 - 2021 рік);
рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021   № 10/7 за   2022   рік, ставка податку по житловим будинкам складає 1,5% від мінімальної заробітної плати на початок року,   6500*1,5%=97,50 грн. (1 м2 -   2022   рік);
рішення Дніпровської міської ради від 13.07.2022   № 2/24 за   2023   рік, ставка податку по житловим будинкам складає 1,5% від мінімальної заробітної плати на початок року,   6700*1,5%=100,50 грн. (1 м2 -   2023   рік).
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень при нарахуванні та обчисленні позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.          При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам факт направлення не на податкову адресу позивача спірних податкових повідомлень-рішень не свідчить про їх протиправність, зважаючи на те, що неотримання особою податкового повідомлення-рішення є свідченням неузгодженності податкового зобов`язання, та буде мати суттєве значення при виникненні спору щодо стягнення податкового боргу за цим податковим повідомленням-рішенням, в той час як у спірних відносинах ці обставини не мають ні якого впливу на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Не правильне зазначення в оскаржуваних податкових повідомлень-рішень податкової адреси позивача також не є підставою для визнання їх протиправними, оскільки зазначені обставини не спростовують обов`язок позивача сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі №160/16557/24 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 20 листопада 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва