ПОСТАНОВА 
іменем України

06 грудня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/1815/23
провадження № 22-ц/4809/1486/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи: 
позивач -   Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 березня 2024 року у складі судді Кулінки Л.Д.,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі по тексту - ОКВП «Дніпро-Кіровоград») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
В обґрунтування позову вказало, що, починаючи з 01 квітня 2012 року, позивач надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Шляхом укладання договору з індивідуальним споживачем з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) в багатоквартирному будинку від 09 грудня 2021 року, відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 , відповідач вступив у фактичні договірні відносини з підприємством. Однак, ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання з оплати отриманих послуг, в результаті чого станом на 01 березня 2023 року виникла заборгованість у сумі 42349,39 грн за період з 01 липня 2017 року по 28 лютого 2023 року.
Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 57673,19 грн, з яких сума основного боргу за період з 01 липня 2017 року по 28 лютого 2023 року складає 42349,39 грн; 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України - 2916,93 грн; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України - 12406,87 грн. 
Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 березня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 57673,19 грн, з яких: основний борг у сумі 42349,39 грн за період з 01 липня 2017 року по 28 лютого 2023 року; 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України в сумі 2916,93 грн за період з 11 липня 2017 року по 10 лютого 2022 року; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 12406,87 грн за період з липня 2017 року по січень 2022 року. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
ОКВП «Дніпро-Кіровоград» направило відзив на апеляційну скаргу, в якому просило заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 березня 2024 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - без задоволення. Вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надає відповідачеві послугу з централізованого водопостачання та водовідведення, починаючи з 01 квітня 2012 року, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 .
У грудні 2021 року ОСОБА_1 частково сплатила заборгованість за надані послуги у розмірі 12000 грн, про що свідчить довідка про нарахування плати та розмір платежів за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с.3) та 09 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було укладено письмовий договір з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) в багатоквартирному будинку, за адресою споживання: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.6).
Відповідно до довідки про нарахування та розмір платежів за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з липня 2017 року по лютий 2023 року відповідачу було надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на суму 42349,39 грн (а.с.3).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як споживач послуг, свої зобов`язання щодо своєчасності оплати за нараховані послуги належним чином не виконав, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість, яку слід стягнути на користь позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженим в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Згідно зі ст.1 та п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Пунктом першим частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду, питне постачання та водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення основний борг ОСОБА_1 за період з 01 липня 2017 року по 28 лютого 2023 року складає  42349,39 грн (а.с.3).
Іншого розрахунку стороною відповідача надано не було, тому колегія суддів вважає наданий позивачем розрахунок суми заборгованості належним та допустимим доказом.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі №922/175/18 зазначено, що формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст.549 цього Кодексу.
Отже, положення ст.549 ЦК України (штраф, пеня) та ст.625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.
У даній справі, що переглядається, позивачем також заявлено вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання обов`язку зі сплати за отримані житлово-комунальні послуги.
Судом першої інстанції встановлено, що на суму заборгованості у розмірі 42349,39 грн було нараховано інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у сумі 12406,87 грн за період з липня 2017 року по січень 2022 року та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України в сумі 2916,93 грн за період з 11 липня 2017 року по 10 лютого 2022 року (а.с.4).         Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, ґрунтуються на вимогах закону. Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 сплатила зазначену заборгованість. 
Також, матеріали справи не містять доказів, що у вказаний вище спірний період ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за адресою: АДРЕСА_1 , не надавало послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, як і не містять доказів того, що такі послуги надавалися неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що квартира АДРЕСА_2 не перебувала у власності ОСОБА_1 з 22 лютого 2019 року по 15 квітня 2024 року.
Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда 14 березня 2024 року по справі № 404/4396/19 було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , використовується як місце постійного проживання позивачів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ). Вказана інформація міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є загальнодоступною.
Частиною 4 статті 82 ЦПК визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про наявність доведеної належними доказами заборгованості відповідача, як споживача, який користується наданими послугами позивача з питного водопостачання та централізованого водовідведення в загальній сумі 57673,19 грн і підстави для скасування судового рішення відсутні.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда 05 березня 2024 року- без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя         О.І. Чельник
Судді         О.Л. Дуковський                                                                                          С.І. Мурашко