ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/20919/24	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/812/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Свірського Т.В. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Свірського Т.В., в інтересах особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 14.09.2024 року о 23:06 в м. Тернополі по вул. Київській, 8 А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Avensis Verso, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці).
В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 7519 ARMF-0286 (повірка дійсна до 02.11.2024 року) та проведенням такого огляду в КНП “ТОМЦСНЗ” ТОР категорично відмовився.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Свірський Т.В., вважає, оскаржувану постанову такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       В обґрунтування своїх доводів зазначає, що матеріали відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського жодним чином не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, про що останній неодноразово заявляв під час оформлення адміністративних матеріалів, що також слідує із зазначених матеріалів відеозапису.
       Зазначає, що суд першої інстанції повинен був критично оцінити, як докази, з точки їх достовірності, оскільки не відоме їх джерело походження, не встановлена дата та час запису відео, прилад, яким здійснювався такий запис, достеменно не ідентифікована територія (місцевість).
Сторона захисту звертає увагу, що письмове пояснення ОСОБА_2 ,на яке послався суд першої інстанції, не є доказом в розумінні положень Кодексу України про адміністративні правопорушення в силу статті 272.
       Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Заслухавши апелянта - адвоката Свірського Т.В., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №129515 від 15 вересня 2024 року, 14.09.2024 року о 23:06 в м. Тернополі по вул. Київській, 8 А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Avensis Verso, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці).         В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 7519 ARMF-0286 (повірка дійсна до 02.11.2024 року) та проведенням такого огляду в КНП “ТОМЦСНЗ” ТОР категорично відмовився.
       В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
       Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
       Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського № 472636 засвідчено, що працівники поліції приїхали на виклик. На місці події був свідок, ОСОБА_2 , який повідомив та вказав, що чоловік який був одягнений у джинсові шорти, сіру кофту, мав коротку стрижку був водієм транспортного засобу Toyota Avensis Verso, державний номерний знак НОМЕР_1 . Також свідок ОСОБА_2 надав працівникам поліції відеозапис, на якому було відображено рух транспортного засобу Toyota Avensis Verso, державний номерний знак НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 . 
        З огляду на те, що вказані пояснення свідка надані працівникам поліції узгоджуються з іншими матеріалами справи, є логічними та послідовними, відтак доводи апеляційної скарги про суперечливість показань вказаного свідка не заслуговують на увагу. 
        Крім цього, у апеляційного суду відсутні об`єктивні дані, щоб ставити під сумнів покази свідка, на що посилається апелянт. Такі пояснення засвідчені особистим підписом свідка ОСОБА_2 та підтверджені під відеозапис працівникам поліції. (а.с.5). 
       Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.
       Отже, апеляційний суд визнає матеріали відеозаписів достатніми для того, щоб разом з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами наявними у матеріалах справи зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
       До того ж із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів ОСОБА_1 не звертався і матеріали справи таких не містять.
Посилання захисту, що матеріали відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського жодним чином не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. Крім того, на даний час діє воєнний стан і працівники поліції мають право зупиняти та перевіряти усі транспортні засоби.
          Інші доводи також не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційний суд дійшов переконання, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається. 
З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з тим, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.         
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 р відносно ОСОБА_1 законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 
Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Свірського Т.В. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя