ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року 
м. Київ

cправа №   910/6133/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Губенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання:  Натаріної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву  ОСОБА_1 

про ухвалення додаткового рішення 

за результатами розгляду касаційних скарг ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Павленко Є.В.)
від 22.06.2023
на постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.)
від 28.02.2024
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Павленко Є.В.)
від 24.07.2023
на постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.)
від 28.02.2024
та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.)
від 27.03.2024

у справі № 910/6133/22 

за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 2 552 305,94 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за участю представників учасників справи:
позивача - не з`явилися
відповідача - Редевич О.М. 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) про стягнення 2 552 305,94 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі № 760/9300/17-ц, яке набрало законної сили 05.07.2021, було визнано незаконними та скасовано рішення правління Залізниці від 18.01.2017 (протокол №Ц-57/4 Ком.т.) і наказ від 19.01.2017 № 72/ос у частині звільнення позивача за пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), поновлено позивача на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Залізниці та стягнуто на користь ОСОБА_1 150      375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.05.2017 по 14.11.2017. Оскільки відповідачем не було виконано зазначене рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, останній просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.11.2017 по 15.07.2022 в розмірі 2      552      305,94 грн на підставі статей 232, 235 КЗпП України. 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі № 910/6133/22 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 726    281,96 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.11.2017 по 05.07.2021.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/1942/22 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 у справі №910/6133/22, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, якою просив оскаржувані рішення та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1    826    023,98 грн скасувати та в цій частині направити справу на новий розгляд.

Також не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2023, постановами Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 та додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №910/6133/22, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало касаційну скаргу, якою просило оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати, закрити провадження у цій справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.11.2017 по 05.07.2021, у задоволені іншої частини - відмовити.

ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" не погодився із вимогами та доводами останньої, зазначив, що дана скарга не відповідає обставинам, що мають значення для справи. 

Крім того, ОСОБА_1 у вказаному відзиві повідомив, що ним понесені судові витрати у зв`язку з розглядом у Касаційному господарському суді касаційної скарги АТ "Українська залізниця", які складаються з оплати правничої допомоги адвоката у сумі 30    000,00 грн за складання та подання до касаційного суду відзиву на касаційну скаргу АТ "Українська залізниця". 

Верховний Суд постановою від 24.07.2024 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишив без задоволення, касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023, постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №910/6133/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасував, справу в цій частині направив на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6133/22 щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом судових рішень, якою просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на його користь витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 110    000,00 грн, а саме 30    000,00 грн витрати у зв`язку з розглядом касаційної скарги АТ "Українська залізниця", 80    000,00 грн витрати у зв`язку з розглядом касаційної скарги ОСОБА_1 .

Пунктом 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України установлено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. 

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. 

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Натомість у частинах п`ятій - сьомій цієї статті Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанцій заявником надано: 

- копію договору про надання правничої, правової допомоги від 01.03.2021 № 31-ТП, укладений між адвокатським об`єднанням "ВЕСТ ІСТ ЛОЙЕРЗ ПАРТНЕРС" та ОСОБА_1 ;

- копію додаткової угоди № К-6133/01 від 06.04.2024 до договору про надання правничої, правової допомоги від 01.03.2021 № 31-ТП;

- копію додаткової угоди № К-6133/02 від 17.06.2024 до договору про надання правничої, правової допомоги від 01.03.2021 № 31-ТП;

- копію акта приймання-передачі наданих послуг №     К-6133/01 від 24.07.2024;

- копію акта приймання-передачі наданих послуг №     К-6133/02 від 24.07.2024;

- копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АА №    1417537 від 11.03.2024, виданого на підставі договору про надання правничої, правової допомоги від 01.03.2021 № 31-ТП адвокату Корсуну Юрію Юрійовичу.

За умовами пункту 1.1 договору адвокатське об`єднання зобов`язалося здійснити захист, представництво або надавати інші види правової допомоги ОСОБА_1 за дорученням, на умовах і в порядку, що визначені цим правочином, а позивач - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Додатковою угодою № К-6133/01 від 06.04.2024 до договору про надання правової допомоги сторонами визначено фіксований розмір оплати юридичних послуг за складання та подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 у справі №910/6133/22, представництво інтересів клієнта в суді касаційної інстанції щодо розгляду вказаної справи (в частині розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 ), а саме 80    000,00 грн.

Додатковою угодою № К-6133/02 від 17.06.2024 до договору про надання правової допомоги сторонами визначено фіксований розмір суми гонорару (винагороди) за надання правової допомоги (складання та подання відзиву на касаційну скаргу АТ "Укрзалізниця" в частині розгляду касаційної скарги АТ "Укрзалізниця"), а саме: 30    000,00 грн.

Актом приймання-передачі наданих послуг № К-6133/01 від 24.07.2024 до договору про надання правової допомоги підтверджується факт надання адвокатським об`єднанням та прийняття ОСОБА_1 таких послуг: складання та подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 у справі №910/6133/22, представництво інтересів клієнта у суді касаційної інстанції щодо розгляду вказаної справи (в частині розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 ), не обмежуючись вищезазначеним. Вартість послуг за цим актом складає 80    000,00 грн.

Актом приймання-передачі наданих послуг № К-6133/02 від 24.07.2024 до договору про надання правової допомоги підтверджується факт надання адвокатським об`єднанням та прийняття ОСОБА_1 таких послуг: складання та подання відзиву на касаційну скаргу АТ "Укрзалізниця" у справі №910/6133/22, представництво інтересів клієнта у суді касаційної інстанції щодо розгляду вказаної справи, не обмежуючись вищезазначеним. Вартість послуг за цим актом складає 30 000 грн. 

Акти підписані уповноваженими представниками та скріплені печаткою АО "ВЕСТ ІСТ ЛОЙЕРЗ ПАРТНЕРС".

Як вбачається із матеріалів справи, правничу допомогу у справі позивачу надавав адвокат Корсун Юрій Юрійович, повноваження якого підтверджуються ордером, та яким підписувався відзив на касаційну скаргу АТ "Укрзалізниця" у справі, а також адвокат брав участь у судовому засіданні. 

АТ "Укрзалізниця" заперечило проти заявленої суми витрат на правничу допомогу, мотивуючи зокрема тим, що: заявником не наведено жодних причин неможливості подання доказів на підтвердження понесених витрат до прийняття постанови; відсутні докази фактичного здійснення таких витрат учасником справи; справа по суті повністю не вирішена, оскільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог справу направлено на новий розгляд; заявлений до стягнення розмір витрат не відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також критерію розумності їх розміру. У зв`язку з цим, АТ "Укрзалізниця" просить відмовити у задоволенні заяви, а у випадку стягнення витрат - зменшити їх розмір.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок розподілу судових витрат.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із наведених норм вбачається, що в разі направлення справи на новий розгляд у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, оскільки не ухвалювалося судове рішення, яким вирішено спір по суті. 

Отже, оскільки суд касаційної інстанції касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, скасував оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1    826    023,98 грн та в цій частині направив справу на новий розгляд, то у суду касаційної інстанції відсутні підстави для задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 80    000,00 грн, понесених у зв`язку з розглядом касаційної скарги ОСОБА_1 .

Разом з тим, враховуючи, що касаційна скарга АТ "Укрзалізниця", якою оскаржувалися судові рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 726    281,96 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.11.2017 по 05.07.2021 залишена без задоволення, а оскаржувані судові рішення в цій частині по суті без змін, заяву в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 30    000,00 грн, понесених у зв`язку з розглядом касаційної скарги АТ "Укрзалізниця", зважаючи на фактичний об`єм послуг, наданих позивачу адвокатом, враховуючи доводи клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, зміст відзиву на касаційну скаргу АТ "Укрзалізниця", доводи якої по суті вимог зводилися лише до закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір вже вирішений, а також враховуючи принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, слід задовольнити частково у розмірі 10    000,00 грн.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи щодо відсутності доказів дійсно понесених витрат на правничу допомогу, оскільки за сталою правовою позицією Верховного Суду витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена.

Крім того, Суд враховує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). 

Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/6133/22 задовольнити частково. 

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10    000,00 (десять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ. 

Додаткова постанова набирає законної сили негайно після її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               В. Студенець

Судді                                                                                                           О. Баранець                                           

                                                                                                                    Н. Губенко