ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9478/24 Справа № 233/4570/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Левчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 233/4570/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами,  апеляційну скаргу  позивача  ОСОБА_1 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2024 року, яка постановлена суддею Левчук О.О. та повне судове рішення складено 26 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовною заявою, не вказав відомості про наявність або відсутність офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; електронного кабінету учасників справи, не надав копію паспорта та реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача, що є порушенням п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.
Окрім того, в порушення п. п. 3, 7, 8, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позов не містить: обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Також, за подання позовної заяви не сплачено судовий збір, а норми ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на позивача не поширюються, оскільки його позовні вимоги не грунтуються на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів».
Надано позивачеві строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду. Роз`яснено, що у разі їх не усунення у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 14 серпня 2024 року.
В апеляційній скарзі  позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що в умовах воєнного стану і активних бойових дій на території Костянтинівської громади Донецької області часто відключається електроенергія і відсутній електронний зв`язок і тому в позовній заяві зазначено тільки міській телефон. Суд першої інстанції переписав зміст статті 175 ЦПК України, не зважаючи на те, що до позовної заяви додані картка фізичної особи – платника податків позивача, зазначена ціна позову, зміст позовних вимог, способи захисту порушених прав, викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначені заходи досудового врегулювання спору, вказаний перелік документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви, підтверджено про відсутність інших позовів до цього ж відповідача з цим самим предметом та з тих самих підстав, зазначені підстави звільнення від сплати судового збору.
Зазначає, що у п. 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», витяги з якого додані по позову по справі № 233/4570/24, а повний зміст його перебуває у вільному доступі, визначається, що «споживач – фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо непов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника». ОСОБА_1 придбає, використовує для особистих потреб природний газ і йому не зрозуміло, з яких підстав Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області позбавив його статусу «споживача житлово-комунальних послуг».
Наполягає на тому, що він звільнений від сплати судового збору у цій справі на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України та позивач ОСОБА_1 , у встановлений ухвалою суду від 14 серпня 2024 року термін, не виконав вимоги ухвали про усунення недоліків.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не містить  відомостей про наявність або відсутність офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; електронного кабінету учасників справи, позивачем не надано копію паспорта та реєстраційний номер облікової картки платника податків; позов не містить: обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Також, за подання позовної заяви не сплачено судовий збір, а норми ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на позивача не поширюються, оскільки його позовні вимоги не грунтуються на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до положень статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача зазначена ціна позову, зміст позовних вимог, способи захисту порушених прав, викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначені заходи досудового врегулювання спору, вказаний перелік документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви, підтверджено про відсутність інших позовів до цього ж відповідача з цим самим предметом та з тих самих підстав, зазначені підстави звільнення від сплати судового збору.
Також, до позовної заяви додані картка фізичної особи – платника податків позивача ОСОБА_1 , а тому колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку щодо невідповідності позовної заяви вимогам статті 175 ЦПК України, без дослідження самої позовної заяви та доданих до неї документів.
Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6 056,00 грн, оскільки норми ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на позивача не поширюються, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи слідує, що спір виник між ОСОБА_1 та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з приводу нарахувавання плати за послуги з газопостачання.
Пунктами 13, 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Тобто, правовідносини, що виникли між сторонами на підставі надання позивачу послуг з користування природнім газом, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушеннями їх прав.
Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.
Разом з тим, від часу прийняття Закону України «Про судовий збір» до нього неодноразово вносилися зміни.
Внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року №484-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон №484-VIII) суттєво підвищено ставки судового збору, а також одночасно значно скорочено перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору. Відповідно викладено в новій редакції і статті 4, 5 Закону України «Про судовий збір».
Так, Закон №484-VIII є спеціальним законом у питаннях звільнення від сплати судового збору. Стаття п`ята цього Закону передбачала безумовне звільнення від сплати судового збору споживачів, але внаслідок викладення статті 5 цього Закону в новій редакції згідно із Законом №484-VIII споживачі на сьогодні відсутні в переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях.
Поряд з цим, зміни до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, не внесено.
При цьому, частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів, звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.
Застосовувати частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обов`язково слід у системному зв`язку з нормами статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», тобто враховуючи характеристику об`єкта справляння судового збору та з урахуванням правил врегулювання темпоральної колізії, зокрема правила відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше.
Статті 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначають, що об`єктом справляння судового збору є процесуальний документ - позовна заява, інша заява, апеляційна, касаційна скарги, заява про перегляд судового рішення тощо. Розмір ставки судового збору так само залежить передусім від об`єкта справляння судового збору.
Аналіз норми частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у її системному зв`язку з положеннями статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», зокрема статті п`ятої зазначеного закону в редакції Закону №484-VIII, приводить до висновку, що споживач, право якого порушене і який у зв`язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону, звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.
Крім того, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної ради України, 2006., №7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «Судового збору».
Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
Правова позиція про звільнення позивачів від сплати судового збору висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.03.2018 у справі №761/24881/16-ц та за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судом.
Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви позивачеві з підстав несплати судового збору є помилковим.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для подальшого розгляду та вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 10.10.2024, з 21 жовтня 2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, шляхом її передачі до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, а тому дана цивільна справа підлягає передачі до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2024 рокускасувати та направити матеріал за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної і моральної шкодидо Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськадля подальшого розгляду та вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий: 

Судді: