УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/4682/24 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 68 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого- судді Трояновської Г.С .
суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу №279/4682/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя як об`єкта права спільної сумісної власності
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Волкової Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та просила стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 половину вартості автомобіля марки "Фольксваген Туран", д.н.з. НОМЕР_1 , у сумі 310950 гривень та судові витрати.
В обгрунтування позовних вимог вказала, що перебуває із відповідачем у шлюбі та у травні 2024 року вони придбали автомобіль марки "Фольксваген Туран", д.н.з. НОМЕР_1 (приблизно 2016-2018 року випуску). Вказала, що іншої інформації про автомобіль в неї немає. Виходячи із цін інтернет-сайту Авто Ріа в середньому вартість зазначеного автомобіля становить 15 000 доларів США, а відповідно вона має право на половину цієї грошової суми у розмірі 310950 (триста десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень. Виходячи із наведеного просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 (однієї другої) частини вартості автомобіля марки "Volkswagen Touran", днз НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 як спільної сумісної власності подружжя у розмірі 310 950 (триста десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень та 3109 (три тисячі сто дев`ять) гривень 50 копійок судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник  ОСОБА_2  адвокат  Дубенчук М.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення – про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при прийнятті рішення в основу вартості транспортного засобу було покладено неналежний доказ, а саме роздруківку із інтернет-сайту Авторіа про вартість іншого транспортного засобу, який належить третім особам, щодо вірогідної вартості спірного транспортного засобу. Вказує, що відповідно до норм ЦПК України рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до Акта огляду реалізації транспортного засобу від 17.07.2024 №7116/24/002898, виданого ТОВ «Кріон Сервіс», загальна вартість транспортного засобу складає 20 000 грн. Даний документ є чинним та ніким не скасований, складений уповноваженою організацією. Таким чином розмір компенсації вартості автомобіля становить 10 000 грн.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 09.09.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 09.09.2017 року, виданого Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с. 8).
Згідно інформації ТСЦ №1843 від 20.09.2024 №1459 ОСОБА_2 09.05.2024 було зареєстровано автомобіль марки "Volkswagen Touran" , д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , а 17.07.2024 року даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу.
Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що вказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу та відчужений відповідачем ОСОБА_2 без згоди дружини ОСОБА_1 ..
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 вказала, що з огляду на відчуження автомобіля, визначити його дійсну ринкову вартість неможливо, водночас згідно відомостей із інтернет-сайту Авторіа вартість подібного транспортного засобу складає 621 900 грн (15 000 доларів США).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що набутий сторонами за час шлюбу автомобіль мав статус спільного сумісного майна подружжя, проте відповідач відчужив його іншій особі без згоди позивача, тому дійшов висновку щодо наявності права позивача на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна. За відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, вона має право на відповідну компенсацію вартості майна, відчуженого без її згоди. З урахуванням положень ч.1 ст. 69 СК України, частки сторін у зазначеному майні є рівними.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:
– у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;
– у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим – неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;
– у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди — виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши, що сторони придбали автомобіль  марки "Volkswagen Touran", днз НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , під час перебування в зареєстрованому шлюбі і що в ОСОБА_2 , на ім`я якого був зареєстрований цей транспортний засіб, відсутнє зазначене спільне майно подружжя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля.
При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, місцевий суд правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
Так, із копії Акта огляду реалізації транспортного засобу від 17.07.2024 №7116/24/002898, виданого ТОВ «Кріон Сервіс» вбачається, що автомобіль марки "Volkswagen Touran", днз НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 2018 року випуску, вид палива – дизельне паливо, об`єм двигуна– 1598 (см.куб) (а.с. 43).
Згідно відомостей із інтернет-сайту Авторіа станом на 22.07.2024, поданих позивачкою, вартість подібних транспортних засобів 2016-2018 років випуску складає від 14 700 до 18 300 доларів США (а.с. 12-13).
Позивач визначила вартість спірного автомобіля у 15 000дол. США, посилаючись на те, що їй невідомо точну дату випуску вказаного автомобіля. Поміж тим, наданими до апеляційної скарги доказами підтверджено, що спірний автомобіль випущено у 2018 році (а.с.43).
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представник відповідача Дубенчук М.В. вказав, що поданий позивачкою доказ щодо ринкової вартості автомобіля є неналежним.
Водночас, сторони не скористалися наданим їм процесуальним законом правом на звернення до суду з клопотанням про призначення судової експертизи з метою визначення дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя. Жодних експертних висновків отриманих у досудовому порядку, щодо вартості рухомого майна, не надано. 
Виходячи із наведеного, визначаючи вартість відчуженого відповідачем автомобіля, суд обгрунтовано взяв до уваги загальнодоступні відомості щодо ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна, що вказані позивачкою в межах заявлених нею позовних вимог, що з урахуванням наведених вище положень, а також поведінки сторони відповідача, який протягом усього часу розгляду справи в суді, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не надав жодної інформації щодо його ринкової вартості, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 вказував, що його довіритель продав автомобіль за 20 000 грн, що підтверджується Актом огляду реалізації транспортного засобу від 17.07.2024 №7116/24/002898, виданого ТОВ «Кріон Сервіс», а тому стягненню на користь позивачки підлягає 10 000 грн. 
Проте колегія суддів вважає такі доводи неспроможними з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), де вказано, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого у вищевказаній частині ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.
Судові витрати необхідно залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий  Судді