Справа № 344/8655/24 
Провадження № 22-ц/4808/1381/24
Провадження №  22-ц/4808/1383/24   
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої                        Пнівчук О.В.
суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
з участю секретаря                 Кузнєцова В.В.,                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2024 року, в складі судді Бабій О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язання припиненим,
в с т а н о в и л а :
У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання зобов`язання, які виникли на підставі кредитного договору № IFIVGK0000000001 від 29.09.2008 року, припиненими.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IFIVGK0000000001, відповідно до якого банк надав позичальникові кредитні кошти шляхом видач готівки через касу чи/або перераховування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором, зазначені у розділі 8 Договору.
Згідно кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 29.09.2008 по 29.09.2018 у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 15629,86 дол. США на наступні цілі: у розмірі 14202,26 дол. США на придбання нерухомості, з яких: 13650 дол. США на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу; 409,50 дол. США на сплату винагороди; 76,14 дол. США для сплати страхового платежу страхування майна; 66,62 дол. США для сплати особистого страхування ; 1427,60 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 Договору; зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,64 % річних та за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 Договору.
Відповідно до п.8.3 даного Договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , договір поруки №IFIVGK0000000001/2 від 29.09.2008 року, укладений з ОСОБА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п.
У квітні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором IFIVGК0000000001 від 29.09.2008 року. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.04.2021 справі № 344/4693/16-ц встановлено, що зобов`язання за укладеним кредитним договором відповідачем виконано у повному обсязі, а тому беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, підстави для задоволення позову - відсутні. Таким чином в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В постанові Івано-Франківського апеляційного суду у справі № 344/4693/16-ц від 14.12.2021 зазначено, що: «Зобов`язання за укладеним кредитним договором відповідачем виконано у повному обсязі, а тому беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог».
У зв`язку з наведеним у позивачки заборгованості перед банком не має, а відповідно зобов`язання за кредитним договором є припиненим.
17.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до банку з проханням вилучити запис про іпотеку та зняти всі заборони на однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 та видати довідку про відсутність заборгованості, однак відповіді не отримала.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 рокузадоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання зобов`язання припиненим.
Визнано припиненими кредитні зобов`язання за кредитним договором № IFIVGK0000000001 від 29/09/2008 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».
Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2024 року стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» на в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.
Не погодившись з рішенням суду та додатковим рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Представник апелянта зазначила, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.12.2021 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Суд своє рішення мотивував тим, що позивачем не представлено суду доказів про те, що розрахунок заборгованості виконаний з урахуванням рішення суду від 20.02.2020 року у справі 3344/13777/16 про визнання окремих положень договору недійсними та не спростований контр розрахунок, представлений відповідачкою, усі оплати, які здійснила відповідачка, зараховані позивачем за пунктами договору на власний розсуд, без урахування визнаних недійсними пунктів, тому суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем обставин щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 відповідно до укладеного кредитного договору IFIVGK0000000001 від 29.09.2008 року. Зобов?язання за укладеним кредитним договором відповідачем виконано у повному обсязі.
Із зазначеного рішення слідує, що АТ КБ «Приватбанк» не було доведено заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №IFIVGK0000000001 від 29.09.2008 року, оскільки не надано розрахунку з урахуванням рішення суду від 20.02.2020 року у справі №3344/13777/16-ц.
При цьому, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.12.2021 року по справі №344/4693/16-ц не було підтверджено відсутність боргу ОСОБА_1 за кредитним договором №IFIVGK0000000001 від 29.09.2008 року, а лише встановлено, що розмір боргу не доведено, оскільки не було надано Банком належного розрахунку.
Таким чином, по даній справі, суд першої інстанції безпідставно посилається на висновки суду по справі №3344/13777/16-ц, що зобов’язання начебто виконано належним чином, оскільки відсутність боргу ОСОБА_1 за кредитним договором не було встановлено.
Стосовно даної справи, то відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються також висновками експертів.
АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором №IFIVGK0000000001 від 29.09.2008 року, відповідно до якого борг ОСОБА_3 складає 19516,36 дол. США.
По справі №344/4693/16-ц ОСОБА_1 також надавала власний розрахунок, відповідно до якого вона не має боргу по кредиту.
При цьому, ні по справі №344/4693/16-1, ні по даній справі судова економічна експертиза не проводилася.
ОСОБА_1 не є експертом та не має спеціальних знань для здійснення розрахунку боргу по кредиту, клопотання про проведення економічної експертизи позивач також не заявляла, хоча саме на позивачеві лежить обов`язок довести погашення боргу по кредиту.
ОСОБА_1 не надала належних доказів погашення кредиту в повному обсязі та належного виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме висновку експерта, яким було б встановлено, що зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі.
Що стосується стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначила, що така подана з пропуском встановленого строку, а тому заява підлягає залишенню без розгляду.
На думку представника апелянта стягуючи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн, судом не враховано, що дана справи є незначної складності, крім того участь у судових засіданнях, представник позивачки брав в режимі відеоконференції, а тому не витрачав часу на дорогу, відповідно витрати на правничу допомогу є суттєво завищеними.
Просить рішення суду скасувати та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.
Представник апелянта АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2021 року, яке залишено без змін рішенням апеляційного суду від 14 грудня 2021 року встановлено, що свої зобов`язання перед ПАТ КБ «Приват Банк» позивачка ОСОБА_1 виконала за кредитним договором № IFIVGK0000000001 від 29.09.2008 року.
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. 1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк виконання договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.
В момент зарахування грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.
Пред’являючи позов про визнання припиненим виконанням зобов’язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», яке виникло на підставі кредитного договору № IFIVGK0000000001 від 29.09.2008, на підтвердження своїх позовних вимог представником позивача надано єдиний доказ – постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14.12.2021 у справі № 344/4693/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, постановою апеляційного суду залишено без змін рішення Івано-Франківського міського суду від 01.04.2021 яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4  про стягнення заборгованості  за кредитним договором № IFIVGК0000000001 від 29.09.2008, яка на 01.04.2016 становила 11 412,69 дол. США.
Зі змісту постанови вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду у справі №344/13777/16-ц від 20.02.2020 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки квартири задоволено частково. Визнано недійсними пункт 7.2 кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору № IFIVGК0000000001 від 29.09.2008 року в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів. В решті вимог позову – відмовлено
У мотивувальній частині постанови апеляційного суду зазначено, що оскільки позивачем не представлено суду доказів про те, що розрахунок заборгованості виконаний з урахуванням рішення суду від 20.02.2020 року у справі 3344/13777/16-ц про визнання окремих положень договору недійсними та не спростований контр розрахунок, представлений відповідачкою, усі оплати, які здійснила відповідачка, зараховані позивачем за пунктами договору на власний розсуд, без урахування визнаних недійсними пунктів, тому суд приходить до висновку, що досліджені у ході розгляду справи докази у сукупності є достатніми для того, щоб дійти висновку про недоведення позивачем обставин щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 відповідно до укладеного кредитного договору IFIVGК0000000001 від 29.09.2008 року.
Суд вказав, що зобов`язання за укладеним кредитним договором відповідачем виконано у повному обсязі, а тому беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Разом з тим, постанова апеляційного суду не містить висновків про те станом на яку дату та в якому розмірі відповідачкою ОСОБА_1 повністю виконано зобов’язання за кредитним договором № IFIVGК0000000001 від 29.09.2008 року. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
До позовної заяви про визнання припиненим виконання зобов’язання стороною позивача не долучено копії кредитного договору № IFIVGК0000000001 від 29.09.2008, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачкою ОСОБА_1 ; копії договору іпотеки; копії рішення Івано-Франківського міського суду від 20.02.2020 у справі № 344/13777/16-ц про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору № IFIVGК0000000001 від 29.09.2008, а також доказів на підтвердження того, що позивачкою ОСОБА_1 повністю виконано зобов’язання за кредитним договором № IFIVGК0000000001 від 29.09.2008 року, зокрема доказів того станом на яку дату та у якій сумі позивачкою повністю погашено заборгованість за кредитним договором.
Беручи до уваги, що відповідно до положень  ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, то за відсутності достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність позовних вимог про визнання зобов’язання припиненим, у зв’язку з його виконанням, проведеним належним чином.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю.
У зв’язку з наведеним до скасування також підлягає додаткове рішення суду, яким стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПУ України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою ст. 141 ЦПК України п5еедбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, то з позивачки ОСОБА_1 слід стягнути сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816, 60 грн.
Керуючись ст.ст.  374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1  до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору № IFIVGK0000000001 від 29.09.2008 припиненим - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ вул. Грушевського, 1д) понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1816,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Головуюча                                                                О.В. Пнівчук
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                       О.О. Томин