П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/2034/22	

Головуючий І інстанції: Хом`якова В.В. 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 26.02.2024р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,  -
В С Т А Н О В И В:
27.01.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ НП в Одеській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд:
- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу ГУ НП в Одеській області від 01.08.2019р. №988-о/с   в частині, що стосується його стажу служби в поліції, в зв`язку з чим, видати окремий наказ такого змісту: «Відповідно до ст.78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» встановити станом на 23.07.2018р. стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУ НП в Одеській області - 20 років 04 місяця 23 дня.»;
- зобов`язати ГУ НП в Одеській області внести зміни до наказу ГУ НП в Одеській області від 10.03.2020р. №350 о/с в частині, що стосується його стажу служби в поліції, в зв`язку з чим видати окремий наказ такого змісту: «Відповідно до ст.78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» встановити станом на 01.01.2020р. стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУ НП в Одеській області - 21 рік 09 місяців 2 дня».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ГУ НП в Одеській області протиправно відмовило йому в зарахуванні усього періоду служби в органах внутрішніх справ до стажу служби в Національній поліції. Так, позивач вказує , що станом на час звільнення з ГУ МВС України в Одеській області за скороченням штатів 04.11.2015р., його стаж служби становив 17 років 7 місяців 6 днів, що підтверджується наказом ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015р. №1331 о/с. У подальшому, за рішенням суду від 23.10.2019р. у справі №420/5059/19, йому було зараховано до стажу служби в органах внутрішніх справ період з 06.11.2015р. по 30.11.2017р. та період з 01.12.2017р. по 23.07.2018р. Таким чином, станом на 23.07.2018р. загальний стаж служби позивача в поліції мав становити 20 років 04 місяця 23 дня , але в наказі ГУ НП в Одеській області від 01.08.2019р. №988 о/с був вказаний невірний стаж - 17 років 7 місяців 7 днів. При цьому, станом на 01.01.2020р. загальний стаж служби позивача в поліції мав становити 21 рік 9 місяців 2 дні, натомість в наказі ГУ НП в Одеській області від 10.03.2020р. №350 о/с стаж був зазначений невірно - 19 років 4 місяці 9 днів.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 06.03.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2024р. та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.03.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
21.03.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
11.04.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - майор поліції ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та, у подальшому, в органах Національної поліції. 
За період проходження служби позивач був двічі протиправно звільнений,  у зв`язку із чим, звертався до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
18.02.2019р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №1540/3762/18 визнані протиправними дії ГУ НП в Одеській області стосовно присвоєння позивачу спеціального звання «рядовий поліції» згідно з наказом ГУ НП в Одеській області від 23.07.2018р. №1065 о/с. Зобов`язано ГУ НП в Одеській області внести зміни до наказу від 23.07.2018р. №1065 о/с в частині присвоєння ОСОБА_1 спеціального звання, а саме, присвоївши спеціальне звання «майор поліції». Також, ГУ НП в Одеській області було зобов`язано внести доповнення до наказу ГУ НП в Одеській області від 23.07.2018р. №1065 о/с в частині зазначення стажу служби ОСОБА_1 , який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення у відповідності до п.9 розділу ІІІ «Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції» (затв. наказом МВС України 23.11.2016р. №1235), з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.
У мотивувальній частині рішення суду зазначено, що вислуга років позивача, яка на день його звільнення у календарному обчисленні становила - 17 років 07 місяців 06 днів, а в пільговому обчисленні - 22 роки 06 місяців 04 дні, має враховуватись до вислуги років для виплати йому як поліцейському надбавки за стаж служби в органах внутрішніх справ України згідно з ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію».
Рішення суду набрало законної сили - 15.07.2019р.
01.08.2019р. ГУ НП в Одеській області, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. у справі №1540/3762/1, було прийнято наказ від 01.08.2019р. №988-о/с, яким внесено зміни до наказу №1065-о/с щодо зміни звання «рядовий поліції» на «майор поліції», а також доповнено наказ встановленням стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки. ОСОБА_1 було встановлено стаж служби в поліції станом на 23.07.2018р. - 17 років 07 місяців 07 днів.
23.10.2019р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/5059/19, визнано протиправними дії ГУ МВС справ України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років ОСОБА_1 за період з 06.11.2015р. по 30.11.2017р.. Зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , видати з цього приводу наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по 30.11.2017р. до загального безперервного стажу його служби та направити вказані відомості до ГУ НП в Одеській області для залучення до особової справи. Стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по 30.11.2017р.
Також, визнано протиправними дії ГУ НП в Одеській області стосовно неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років ОСОБА_1 за період з 01.12.2017р. по 23.07.2018р. Зобов`язано ГУ НП в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років позивачу та видати з цього приводу наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 01.12.2017р. по 23.07.2018р. до загального безперервного стажу його служби. Стягнуто з ГУ НП в Одеській області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.12.2017р. по 23.07.2018р. Стягнуто з ГУ НП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої грошового забезпечення за період з 23.07.2018р. по 23.10.2019р.
Рішення суду набрало законної сили - 23.12.2021р.
10.03.2020р., на виконання судового рішення у справі №420/5059/19, ГУ НП в Одеській області видано наказ №350 о/с, яким, зокрема, здійснено перерахунок вислуги років ОСОБА_1 та зазначено, що його стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової   оплачуваної відпустки, станом на 01.01.2020р. складає - 19 років 04 місяця 09 днів.
Відповідач надав до суду розрахунок стажу служби в поліції, до якого включено періоди:
09.11.1999р. - 12.10.2000р. служба в Збройних Силах України (11 місяців 03 дні);
25.07.2001р. - 29.09.2001р. курсант Одеського училища професійної підготовки працівників міліції УМВС України в Одеській області (02 місяці 04 дні);
29.09.2001р. - 30.09.2002р. помічник оперуповноваженого оперативно-пошукового відділення по боротьбі з незаконним обігом наркотиків при УМВС України в Одеській області (01 рік 01 день);
30.09.2002р. - 03.05.2003р. оперуповноважений відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Одеській області (07 місяців 03 дні);
03.05.2003р. - 16.04.2004р. оперуповноважений відділу розкриття злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Одеській області (11 місяців 13 днів),
16.04.2004р. - 23.09.2005р. оперуповноважений групи контролю за діяльністю медичних і хіміко-фармацевтичних підприємств та установ управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків УМВС України в Одеській області (01 рік 05 місяців 07 днів);
23.09.2005р. - 22.12.2006р. оперуповноважений відділу боротьби з груповими злочинними проявами, розкриття злочинів проти особистості та учинених іноземцями і відносно них управління карного розшуку Одеського міського управління УМВС України в Одеській області (01 рік 02 місяці 29 днів);
22.12.2006р. - 24.01.2007р. оперуповноважений відділення розкриття групових і резонансних злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків ГУ МВС України в Одеській області (01 місяць 02 дні);
24.01.2007р. - 24.09.2007р. старший оперуповноважений спеціальної групи бюро оперативно-розшукової роботи при управлінні по боротьбі з незаконним обігом наркотиків ГУ МВС України в Одеській області (08 місяців),
24.09.2007р. - 23.04.2008р. старший оперуповноважений відділу упроваджень та оперативних розробок наркоугрупувань управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків ГУ МВС України в Одеській області (06 місяців 29 днів);
23.04.2008р. - 22.02.2010р. старший оперуповноважений відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Одеського міського управління УМВС України в Одеській області (01 рік 09 місяців 28 днів);
22.02.2010р. - 20.10.2010р. старший оперуповноважений сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Одеського міського управління УМВС України в Одеській області (07 місяців 27 днів);
20.10.2010р. - 15.08.2011р. оперуповноважений Іллічівського відділу по боротьбі з організованою злочинністю управління по боротьбі з організованою злочинністю в Одеській області ГУ МВС України в Одеській області (09 місяців 25 днів);
15.08.2011р. - 04.05.2012р. старший оперуповноважений відділу боротьби з груповою злочинністю управління карного розшуку ГУ МВС України в Одеській області (08 місяців 19 днів);
04.05.2012 - 14.06.2012 старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу боротьби з торгівлею людьми та злочинами проти моральності управління карного розшуку ГУ МВС України в Одеській області (01 місяців 10 днів); 
14.06.2012р. - 26.12.2013р. старший оперуповноважений відділу боротьби з торгівлею людьми та злочинами проти моральності управління карного розшуку ГУ МВС України в Одеській області (01 рік 06 місяців 12 днів);
26.12.2013р. - 29.04.2015р. оперуповноважений сектора розкриття злочинів, учинених іноземцями та відносно них управління карного розшуку ГУ МВС України в Одеській області (01 рік 04 місяців 03 днів);
29.04.2015р. - 06.11.2015р. старший оперуповноважений відділу організації та аналізу діяльності карного розшуку управління карного розшуку ГУ МВС України в Одеській області (06 місяців 07 днів);
06.11.2015р. - 23.07.2018р. старший оперуповноважений відділу організації та аналізу діяльності карного розшуку управління карного розшуку ГУ МВС України в Одеській області (02 роки 08 місяців 17 днів), (наказ ГУМВС України в Одеській області від 04.03.2020 № 7о/с)
23.07.2018р. - по даний час старший оперуповноважений організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУ НП в Одеській області.
Вважаючи, що у даному випадку, необхідно керуватись наказом ГУ МВС України в Одеській області від 05.11.2015р. №1331 о/с (яким позивач було звільнено через скорочення штатів), в якому вказано про вислугу років на день звільнення в календарному обчисленні - 17 років 07 місяців 06 днів, а в пільговому - 22 роки 06 місяців 04 дні, а також, що відповідач не має повноважень не приймати до уваги термін стажу служби в органах внутрішніх справи, а також перевіряти правильність раніше проведеного підрахунку стажу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції зазначив, що розбіжності в обчисленні стажу служби в поліції у сторін виникли внаслідок того, що ГУ МВС в Одеській області до вислуги років включило період навчання позивача в Одеському державному економічному університеті з 01.09.1994р. по 26.06.1999р. (2 роки 4 місяці 27 днів). У той же час, за висновками суду 1-ї інстанції, навчання позивача у цивільному вищому навчальному закладі - в Одеському державному економічному університеті не може вважатися проходженням служби в органах внутрішніх справ, оскільки за цей період ОСОБА_1 не було присвоєно офіцерського (спеціального) звання, а після закінчення навчання у вищому навчальному закладі він не був прийнятий до служби в органи внутрішніх справ. Враховуючи, що ОСОБА_1 отримав спеціальне звання після прийняття на службу в органи внутрішніх справ України та проходження ним певного періоду служби, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, за змістом ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. 
Діяльність поліції спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
За ч.1 ст.59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.60 Закону №580-VIII).
У силу вимог ч.ч.1-2 ст.78 Закону №580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених у відповідності до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Згідно з ч.ч.3-4 цієї ж статті, під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення. 
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
17.07.1992р. Кабінет Міністрів України №393 прийняв постанову «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».
Пунктом 2 Порядку №393 передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції або Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у п.«ж» ст.ст.1 та 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII, під час призначення пенсії згідно з п.«а» ст.12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до 5 років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
У той же час, відповідно до вимог ч.2 ст.17 Закону №2262-ХІІ, до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Як визначено п.3 розділу ІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС України» (затв. наказом МВС України від 06.04.2016р. №260), до вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені ч.2 ст.78 Закону №580-VIII.
З аналізу наведених норм права слідує, що обчислення стажу служби в поліції врегульовано ст.78 Закону №580-VIII, ч.2 цієї статті містить перелік посад (періодів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції.
У відповідності до преамбули Постанови №393 остання була прийнята відповідно до Закону №2262-ХІІ і Постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону.
Аналізуючи зміст ст.17 Закону №2262-ХІІ можна дійти висновку про виключне застосування положень даної норми при розрахунку вислуги років поліцейським  під час призначення пенсій за вислугу років відповідно до п.«а» ст.12 Закону №2262-ХІІ.
Преамбулою Закону №2262-ХІІ чітко передбачено, що Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого права на державне пенсійне забезпечення у випадках, що передбачені Конституцією України та цим же Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ регламентовано те, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, Постанова № 393 встановлює порядок обчислення стажу (вислуги років) особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, який проводиться саме з метою призначення пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Колегія суддів звертає увагу також і на те, що п.2 Постанови №393 встановлює, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у п.«ж» ст.1-2 Закону №2262-ХІІ, під час призначення пенсії згідно з п.«а» ст.12 Закону додатково зараховується час навчання в межах до 5 років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
Як наслідок, п.2 Постанови КМУ №393 не може бути застосовано при вирішенні питання стосовно обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку ст.78 Закону №580-VIII, адже Постанова №393 прийнята на виконання вимог Закону №2262-ХІІ та може бути застосована для визначення вислуги років особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років. 
У свою чергу, при вирішенні питання стосовно обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати положення ч.2 ст.78 Закону №580-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.
При цьому, делегування ч.4 ст.78 Закону №580-VIII Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає Уряду права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені ч.2 ст.78 Закону 580-VIII.
Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 19.11.2019р. у справі №520/903/19, від 31.03.2020р. у справі №520/2067/19, від 22.07.2020р. у справі №520/5960/19, від 13.08.2020р. у справі №820/6656/16, від 09.09.202р.1 у справі № 520/5021/19, від 15.12.2021р. у справі №520/11545/19, від 22.02.2023р. у справі №320/12166/20, а також від 26.10.2023р. у справі №140/7147/20.
Крім того, Верховний Суд, аналізуючи положення ст.17 Закону №2262-ХІІ та п.2 Постанови №393, дійшов висновку, що зарахування періоду навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах до вислуги років поліцейським при призначенні пенсії на умовах зазначеного Закону відбувається за двох умов: після закінчення навчального закладу присвоюється офіцерське (спеціальне) звання; звання присвоюється до вступу на службу до органів внутрішніх справ (постанова від 09.09.2021р. у справі №520/5021/19).
Як уже встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, до вступу 25.07.2001р. в Одеське училище професійної підготовки працівників міліції УМВС України в Одеській області (курсантом) позивач не мав звання, а після вступу до училища йому присвоєно звання «рядовий». Звання «лейтенант міліції» позивачу було присвоєно лише тільки - 31.10.2002р.
Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини цієї справи, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанцій щодо відсутності правових підстав для зарахування позивачу періоду навчання в Одеському державному економічному університеті до періоду його служби в органах внутрішніх справ (у зв`язку із фактично і виникла розбіжність в обчисленні стажу служби позивача), оскільки за даний період ОСОБА_1 не було присвоєно офіцерського (спеціального) звання, після закінчення навчання у навчальному закладі він не був прийнятий до служби в органи внутрішніх справ, а спеціальне звання позивач отримав лише після прийняття на службу в органи внутрішніх справ України.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача. 
До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. 
Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього. 
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 24.10.2024р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          М.П. Коваль  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко