Справа № 446/1941/24                        Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І. 
Провадження № 33/811/1440/24                 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову  Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року ,
встановив: 
постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170.00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 адміністративний штраф в розмірі 170 (сто сімдесят гривень) 00 копійок та судовий збір судовий збір.
Згідно постанови, 11.08.2024, близько 13:00 год., ОСОБА_1 перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: вчинила сварку та висловлювалася нецензурною лайкою на його адресу.
На таку постанову особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року щодо неї та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Наголошує, що не апелянт, а потерпілий ОСОБА_2 систематично вчиняв щодо ОСОБА_2 домашнє насильство, що підтверджується постановами суду.
Звертає увагу суду на те, що із фабули протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що апелянт вчинив сварку та висловлювався нецензурною лайкою в адресу свого колишнього чоловіка, проте у порушення вимог законодавства у протоколі не зазначено в чому конкретно полягало психологічне насильство і яка шкода внаслідок цього заподіяна.
У даному випадку мала місце суперечка між колишнім подружжям, яка не може мати наслідком притягнення до адміністративної відповідальності, а сам факт звернення потерпілого до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.
Апеляційним судом було задоволено клопотання ОСОБА_1  про виклик у судове засідання ОСОБА_2 та працівника поліції, який склав адміністративні матеріали - ст..сержанта поліції Лисичук Р.С. та вжито заходів для їх виклику у судове засідання. У судове засідання на 11:30 год. 08 листопада 2024 року згадані особи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.
У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим. 
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №376390 від 11.08.2024 щодо ОСОБА_1  складено із врахуванням наведених вище вимог Закону, відтак апеляційні доводи у цій частині до уваги не бере.
Також, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Таке зокрема підтверджується наявними у матеріалах справи документами: даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №376390 від 11.08.2024 ; рапорті від 11.08.2024; заяві та письмових поясненнях ОСОБА_2 від 11.08.2024 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.
Керуючись ст.294 КУпАП,
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року про притягнення  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ