ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 520/20060/18
провадження № 61-9536св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і малолітньої ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , як правонаступник ОСОБА_6 ,
відповідачка -  ОСОБА_7 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року у складі судді Луняченка В. О. та постанову Одеського апеляційного суду від 14 травня 
2024 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., 
Погорєлової С. О., і виходив з такого.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У грудні 2018 року ОСОБА_6 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. 
2.           На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_6 , ОСОБА_1 зазначали, що вони з відповідачкою є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 , їм належить 27/50 частин указаного домоволодіння, а ОСОБА_7 - 8/25 частин.
3.           Прохід/проїзд до частини домоволодіння, яка належить їм, а також до частини домоволодіння іншої співвласниці - ОСОБА_10 , здійснюється з одного проїзду загального користування до частини домоволодіння, належної ОСОБА_7 (окреме домоволодіння № 75-Б). 
4.           Зауважували, що згідно з висновком комплексного земельно-технічного експертного дослідження № ЕD-2501-1-1029.18 від 27 вересня 2018 року, площа земельної ділянки, якою користується відповідачка, на 0,0015 кв. м більша площі, що передавалася їй у фактичне користування згідно з планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим ПП «Геостар» 22 червня 2010 року. Самовільно захопивши земельну ділянку під частиною проїзду загального користування, відповідачка суттєво зменшила ширину проїзду, через який вони проходять та проїжджають до належного їм домоволодіння. Крім того, створені перешкоди для виїзду та заїзду їх особистого автотранспорту, машинам пожежної та медичної допомоги. Вздовж проїзду проходить газова труба. 
5.           Ураховуючи наведене,  ОСОБА_6 , ОСОБА_1 просили суд: зобов`язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати 
ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні проїздом загального використання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення стін двоповерхового будинку з черепашнику за адресою: 
АДРЕСА_1 , зі сторони проїзду загального користування в бік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: точку 35 перенести на 0,42 м у бік межі А-Д, визначеної додатком № 32 до висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар»                     22 червня 2010 року; точку 34 перенести на 1,35 м у бік межі Д-Г, визначеної додатком № 32 до висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПГ «Геостар» 22 червня 2010 року; точку 33 перенести на 0,84 м у бік межі Д-Г, визначеної додатком № 32 до висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22 червня 2010 року; площа земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , яка пропонується для відновлення, складає 7 кв. м і проходить в наступних межах: 0,27м-7,48м-1,34м-3,34м-3,78м-0,42м, визначених додатком № 32 до висновку               № ЕD- 2501-1-1029.18; привести площу земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до плану (схеми) розподілу земельної ділянки, виготовленої                      ПП «Геостар» 22 червня 2010 року.
Стислий виклад позиції відповідачки
6.            ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість його доводів. Зауважувала, що порядок користування спірним проїздом загального користування визначала ще попередня власниця земельної ділянки, у якої вона придбала домоволодіння. Посилалася на те, що лише через цей проїзд можливий вільний доступ до мереж водопостачання, газопостачання, каналізації, які обслуговують її частину домоволодіння. Проведеним на її замовленням експертним дослідженням підтверджено факт можливості встановлення їй земельного сервітуту щодо користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 для проходу та обслуговування комунікацій її будинку. Крім того, зазначала про перебування на її утриманні двох інвалідів дитинства. Вважала, що позивачами були порушені строки позовної давності при зверненні до суду з позовом.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
7.           Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_6 , ОСОБА_1 задоволено. 
8.           Зобов`язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , який використовується ОСОБА_6  та ОСОБА_1 . 
9.           Зобов`язано ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні проїздом загального використання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення стін двоповерхового будинку з черепашнику за адресою: 
АДРЕСА_1 , зі сторони проїзду загального користування за адресою: АДРЕСА_1 ,  в бік домоволодіння за адресою: 
АДРЕСА_1 , а саме: точку 35 перенести на 0,42 м у бік межі 
А-Д, визначеної додатком № 32 до висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар» 22 червня 2010 року; точку 34 перенести на 1,35 м у бік межі Д-Г, визначеної додатком 
№ 32 до висновку № ЕD?2501-1-1029.18 та планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар» 22 червня 2010 року; точку 33 перенести на 0,84 м у бік межі Д-Г, визначеної додатком № 32 до висновку 
№ ЕD-2501-1-1029.18 та планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар» 22 червня 2010 року; площа земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , яка пропонується для відновлення, складає 7 кв. м і проходить в наступних межах: 0,27м-7,48м-1,34м-3,34м-3,78м-0,42м, визначених додатком № 32 до висновку 
№ ЕD- 2501-1-1029.18; привести площу земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до плану (схеми) розподілу земельної ділянки, виготовленого 
ПП «Геостар» 22 червня 2010 року.
10.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що межі земельної ділянки відповідачки були визначені планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим ПП «Геостар» станом на 22 червня 2010 року, однак межі домоволодіння (двоповерхової будівлі з черепашника) відповідачки були фактично збільшені за рахунок земель проїзду загального користування. Вільне користування позивачами належною їм земельною ділянкою було обмежено здійсненою відповідачкою забудовою проїзду загального користування.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції
11.        Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року залучено до участі у цивільній справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , законним представником яких є ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 у якості правонаступників позивача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12.        Постановою Одеського апеляційного суду від 14 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року залишено без змін.
13.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Зазначено, що позивачами доведено належними і допустимими доказами утруднення проїзду до належного їм будинку та земельної ділянки внаслідок самозахвату відповідачкою частини проїзду. Висновок комплексного земельно-технічного експертного дослідження № ЕВ-2501-1-1029.18, який підтверджує факт захоплення відповідачкою частини площі загального проїзду, останньою не спростований. Усунення перешкод у користуванні проїздом визнано таким, що відповідає принципам необхідності та пропорційності.
Узагальнені доводи касаційної скарги
14.        18 червня 2024 року ОСОБА_7 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
15.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі 
№ 455/856/16-а, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 712/11861/15-ц, від 04 квітня 2018 року у справі 
№ 2-6977/11, від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14-ц, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, від 22 жовтня 2020 року у справі 
№ 454/805/13-а, від 27 січня 2021 року у справі № 818/2225/17, від 20 січня 
2021 року у справі № 318/1274/18, від 13 липня 2022 року у справі 
№ 556/1437/19 (пункт 1 частини другої  статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
16.        На обґрунтування вимог касаційної скарги  ОСОБА_7 зазначила, що суди попередніх інстанцій не урахували, що позивачі не є власниками земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні співвласників домоволодіння. Зауважувала, що після виділу її частки у домоволодінні режим спільного користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, не припинився. Порядок користування такою земельною ділянкою між власниками           будинків 75 ,75-А, 75-Б , з встановленням площі та конфігурації, не визначався. Більш того не визначалися такі межі для земельної ділянки загального користування. Формування земельної ділянки, з присвоєнням кадастрового номера, було здійснено лише ОСОБА_9 . З позовом до попередньої власниці будинку № 75-Б ОСОБА_11 , яка ще у 2010 році звела стіни спірного будинку під літ. «Б», позивачі не зверталися.
17.        Акцентує увагу на визначеній у договорах купівлі-продажу житлового будинку № 75-Б від 18 лютого 2016 року, за яким вона набула право власності на будинок, площі земельної ділянки у розмірі 356 кв. м. Крім того, площа земельної ділянки під належною позивачам часткою домоволодіння була визначена у договорі дарування від 09 лютого 2007 року - 622 кв. м. У висновку експертного дослідження № ЕВ-2501-1-1029.18 від 27 вересня 2018 року, який був прийнятий судами попередніх інстанцій, зазначено, що площа земельної ділянки, яка знаходиться у її фактичному користуванні складає 0,0302 га, що є меншою, ніж у її правовстановлюючих документах на частину домоволодіння. Натомість площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 складає 0,0627 га, що є більшим від зазначеної у його правовстановлюючих документах площі.
18.        З посиланням на відсутність сформованих меж земельних ділянок, які перебувають у фактичному користуванні сторін, зазначає, що висновок експертного дослідження № ЕВ-2501-1-1029.18 від 27 вересня 2018 року не підтверджує за рахунок чого, з чиєї вини та за яких обставин відбулися зміни розміру земельних ділянок.
19.        Крім того, зауважує про неврахування судами попередніх інстанцій балансу інтересів співвласників, втручання у її право на мирне володіння належним їй майном, в якому вона проживає з двома інвалідами дитинства.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
20.        Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 520/20060/18, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
21.        09 серпня 2024 року матеріали цивільної справи № 520/20060/18 надійшли на адресу Верховного Суду.
22.        Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
23.        05 серпня 2024 року ОСОБА_5 , від імені якого діє адвокат Бевза К. І., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_7 , у якій, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенню
24.        На обґрунтування доводів відзиву зазначає, що суди попередніх інстанцій законного та обґрунтовано взяли до уваги висновок комплексного 
земельно-технічного експертного дослідження № ЕВ-2501-1-1029.18                                від 27 вересня 2018 року, який підтверджує факт самовільного зайняття відповідачкою земельної ділянки загального користування.
25.        Вважає, що проведена відповідачкою реконструкція придбаного у ОСОБА_11 домоволодіння, внаслідок якої було зареєстровано два окремих житлових будинка, не відповідає деклараціям про готовність об`єкта до експлуатації № ОД061192531889 від 10 вересня 2019 року та № ОД141193240895 від 20 листопада 2019 року, оскільки будинок під літ. «Б», загальною площею 76,6 кв. м, житловою площею 34,4 кв. м, розташований за межами фундаменту реконструйованого будинку. Надані відповідачкою документи щодо початку будівництва будинку під літ. «Б» у 2010 році підтверджують факт обізнаності ОСОБА_7 про наявність у придбаному нею домоволодінні самочинного будівництва. Права відповідачки на житло не порушуються, з огляду перебування у її власності будинку під літ. «А», вимог щодо якого у межах справи, яка переглядається в касаційному порядку, не пред`являлося.
26.        Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать наведеним у касаційній скарзі висновками Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27.        Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 липня 1997 року у справі № 2-1944 право на домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 1423 кв. м, визнано за наступними особами: ОСОБА_12 - на 8/25 частин; ОСОБА_13 - на 33/100 частини; ОСОБА_10 - на 9/50 частин; ОСОБА_14 - на 17/100 частин.
28.        Зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлені наступні обставини: протоколом загальних зборів колгоспу ім. 51-ї Перекопської дивізії № 5 від 05 березня 1954 року ОСОБА_15 було виділено земельну ділянку площею 0,15 га під будівництво та город; надана земельна ділянка була оформлена планом відведення земельної ділянки та видано дозвіл на виконання будівельних робіт; на відведеній земельній ділянці ОСОБА_15 було зведено два житлових будинки літ. «А» та літ. «Л». В 1962 року ОСОБА_15 помер, після його смерті спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_16 , проте вона до нотаріальної контори не зверталася, свідоцтво про право на спадщину не отримувала. У 1975 році ОСОБА_16 померла, а після її смерті спадщину прийняли діти ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , а саме: ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , 
ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які також до нотаріальної контори не зверталися. ОСОБА_17 у 1993 році померла, а її частку в будинку успадкував  син - ОСОБА_12 . Сторони пояснили суду, що після смерті ОСОБА_16 її діти, прийнявши у спадщину домоволодіння, фактично поділили його між ними та визначили порядок користування земельною ділянкою.
29.        Згідно з матеріалами первинного відведення земельної ділянки по                 АДРЕСА_1 , а саме: виписки з протоколу № 7 загальних зборів членів колгоспу ім. 51 Перекопської дивізії Кагановицького району м. Одеси             від 07 квітня 1956 року, плану земельної ділянки площею 1 400 кв. м                            від 09 лютого 1956 року та акту позначення меж від 26 липня 1956 року,                      ОСОБА_18 у 1956 році було виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво в районі 5 ст. Чорноморської дороги квартал № 10 площею 0,14 га, а 0,11 га «дорізано» під город. З вищевказаного плану первинного відведення встановлено, що зазначена вище земельна ділянка площею                      1 400 кв. м мала конфігурацію чотирикутника, зовнішні розміри якого складають 66,5 м на 21,0 м, що простягається від вул. Китобійної углиб масиву забудови, зокрема в напрямку  
АДРЕСА_4 .        Згідно з довідкою, виданою Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» 11 липня 2006 року за № 198, виписки із земельно-шнурової книги № 211 стор. 32 площа ділянки, що значилася за ОСОБА_18 , становить 0,15 га. 
31.        Відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К. П. 05 вересня           2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2165, ОСОБА_12 подарував належну йому частку 8/25 в домоволодінні АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1 451 кв. м, ОСОБА_11 .
32.        З розрахунку ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1 , складеного КП «ОМБТІ та РОН» 21 грудня 2004 року вих. № 041762701.1312, копії заяви ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , посвідченої державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л. Г. 07 червня 2005 року та зареєстрованої в реєстрі за 
№ 1-2486, 1-2487, 1- 2488, 1-2489, розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1300 від 19 вересня 2005 року, висновку про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 на самостійні домоволодіння, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 17 лютого 2005 року та копії розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 964 від 08 серпня               2006 року, яким вказаний висновок затверджено, між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 було встановлено фактичний порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 , здійснено розрахунок ідеальних часток зазначених співвласників, а також проведено розподіл вказаної частини домоволодіння на два окремих самостійних домоволодіння.
33.        Згідно з вищевказаним розрахунком ідеальних часток від 21 грудня 
2004 року та заявою від 07 червня 2005 року за № 1-2486, 1-2487, 1-2488, 
1-2489:
-                     у користуванні ОСОБА_13 , якій на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 липня 1997 року у справі № 2-1944 належало 33/100 частини домоволодіння в цілому, фактично перебуває: в літ. «А»: 1-1/            15,5 кв. м - кухня; 1- 2/9,3 кв. м - коридор; 1-3/15,5 кв. м - житлова; 1-4/5,6 кв. м - санвузол; 1/45,4 кв. м - гараж; літ. «3»-сарай; літ. «Ж» - вбиральня-душ; літ. «Д» - літня кухня; літ. «В» - альтанка; літ. «Е» - сарай, що складає 51/100 частини домоволодіння;
-                     у користуванні ОСОБА_11 , якій на підставі договору дарування 
від 05 вересня 2003 року за №3-2165 належало 8/25 частин домоволодіння в цілому, фактично перебуває: в літ. «А»: 2-1/20,1 кв. м - гараж; 2-2/6,6 кв. м - коридор; 2-3/1,2 кв. м - туалет; 2-4/2,2 кв. м - ванна; 2-5/4,1 кв. м - коридор; 
2-6/7,3 кв м - кухня; 2-7/13,9 кв. м - житлова; 2-8/13,6 кв. м - житлова; 
2-9/10,5 кв. м - житлова; 2-10/7,0 кв. м - кухня; 2-11/2,4 кв. м - коридор; літ. «0»-сарай; літ. «И» - вбиральня-душ; літ. «К» - сарай, що складає 49/100 частини домоволодіння.
34.        Згідно з розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1300 від 19 вересня 2005 року внесені зміни у розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 837 від 21 червня 
2005 року «Про визнання за громадянами права на ідеальну частку», відповідно до якого за ОСОБА_11 - 49/100 частин домоволодіння з присвоєнням нової поштової адреси: АДРЕСА_1 .
35.        Висновком про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 на два самостійних домоволодіння, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 17 лютого 
2005 року, домоволодіння в цілому по АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці загальною площею 1451 кв. м, а частина домоволодіння, що була розділена між співвласниками ОСОБА_13 та ОСОБА_11 на відокремленій частині земельної ділянки площею 750 кв. м.
36.        З розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 964 від 08 серпня 2006 року та розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1300 від 19 вересня 2005 року встановлено, що вищевказаній частині домоволодіння ОСОБА_13 (51/100) присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 , а частині домоволодіння ОСОБА_11 (49/100) присвоєно поштову адресу 
АДРЕСА_1 .
37.        Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Пучковою І. А. 16 червня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2498, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 
КП «Одеське міське БТІ та РОН» за № 15256348 від 17 липня 2007 року, право на частку 51/100 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 755 кв. м, від ОСОБА_13 перейшло до її дочки ОСОБА_9 .
38.        Згідно із заявою ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І. А. 08 липня 2010 року та зареєстрованої в реєстрі за № 1421, заяви ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г. О. 12 липня 2010 року та зареєстрованої в реєстрі за № 727, з планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим ПП «Геостар» 22 червня 2010 року, у додатку до заяви, було погоджено порядок користування будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , в тому числі (зокрема) житловим будинком загальною площею 180,2 кв. м, а також земельною ділянкою загальною площею 0,0707 га, при цьому:
-                      ОСОБА_9 передається у користуванні земельна ділянка площею 
0,0420 га, зовнішні межі якої визначені згідно зі схемою розподілу під літерами А-Б-В-Е-Д-А. На зазначеній земельній ділянці розташована 51/100 частка будинку, що знаходиться у її володінні та користуванні та складає частину будівлі з житловими приміщеннями площею 91,3 кв. м та надвірними спорудами;
-                      ОСОБА_11 передається у користуванні земельна ділянка площею 0,0287 га, зовнішні межі якої згідно зі схемою розподілу під літерами В-Г-Д-Е-В. На зазначеній земельній ділянці розташована 49/100 частка будинку, що знаходиться у її володінні та користуванні та складає частину будівлі з житловими приміщеннями площею 88,9 кв. м та надвірними спорудами.
39.        Проєктом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_9 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого ПП «Геостар» у 2010 року, встановлено, що після оформлення вищевказаних документів між співвласниками домоволодіння, ОСОБА_9 відводилася у власність земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0420 га. 
40.        Згідно з висновком Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 25 серпня 2010 року № 809пр-к/01-15/2465, а також іншої документації, що міститься у складі вищевказаного проєкту землеустрою, зазначена земельна ділянка площею 0,0420 га була закріплена за ОСОБА_9 заявою про порядок користування земельною ділянкою зі співвласником житлового будинку від 12 липня 2010 року, а саме: заяви ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г. О. 12 липня 2010 року та зареєстрованої в реєстрі за № 727, з планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим 
ПП «Геостар» 22 червня 2010 року. 
41.        У копії проєкту землеустрою міститься лист КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 11 серпня 
2010 року вих. № 185327.66, у якому зазначено, що «...земельна ділянка домоволодіння АДРЕСА_5 є часткою земельної ділянки, площею 1500 кв. м, яка була відведена ОСОБА_18 (0,14 га під індивідуальне будівництво і 0,11 га під город) за адресою: район 5 станції Чорноморської дороги.
42.        У складі проєкту землеустрою (ПП «Геостар», 2010 року) міститься витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу 
НВ-5100419842013, дата формування 06 серпня 2013 року) з кадастровим планом в додатку, з якого встановлено, що інформація про земельну ділянку ОСОБА_9 , площею 0,0420 га по АДРЕСА_1 , була внесена до Державного земельного кадастру, зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5110136900:22:024:0059.
43.        За договором купівлі-продажу 9/10 частин будинку, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 
Янковською О. С. 18 лютого 2016 року та договором купівлі-продажу 1/10 частин будинку, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 18 лютого 2016 року ОСОБА_11 продала належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 (що є колишньою часткою 8/25 домоволодіння № 75 , яка була виділена в окреме домоволодіння № 75-Б), розташований на земельній ділянці площею 0,356 га, ОСОБА_7 (1/10 та 9/10 частин, що разом складають 1/10+9/10=10/10 або 
1 (одиницю)). Вищевикладене підтверджується також копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 53525609 від 23 лютого 2016 року.
44.        З довідки про розрахунок ідеальних часток в домоволодінні 
АДРЕСА_1 , виданої КП «Одеське міське БТІ та РОП» 22 листопада 2005 року вих. № 1267404.0504, листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29 травня 2006 року, а також рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2006 року у справі № 2-4403/2006 року, було здійснено розрахунок ідеальних часток співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , та за 
ОСОБА_14 визнано право власності на перераховану частку в домоволодінні. У користуванні  ОСОБА_14 , якій на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 липня 1997 року у справі № 2-1944 належало 17/100 частин домоволодіння в цілому, фактично перебуває: в житловому будинку літ. «Л» 4-1/9,9 кв. м - коридор; 4-2/12,0 кв. м - кухня;                           4-3/2,3 кв. м - коридор; 4-4/6,3 кв. м - коридор; 4-5/15,6 кв. м - житлова;                      5-1/6,0 кв. м - кухня; 5-2/6,8 кв. м - коридор; 5-3/10,3 кв. м - житлова, що складає 27/50 частини домоволодіння, право власності на яку визнано за                          ОСОБА_14 . У користуванні  ОСОБА_10 , якій на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 липня 1997 року у справі № 2-1944 належало 9/50 частин домоволодіння в цілому, фактично перебуває: в житловому будинку літ. «Л» 3-1/6,4 кв. м - коридор; 3-2/6,9 кв. м - кухня;                            3-3/10,5 кв. м - житлова; 3-4/15,6 кв. м - житлова, що складає 23/50 частини домоволодіння (самовільно збудовані літ. «а5»  - прибудова, літ. «Н» - вбиральня-душ і сарай «Т» в розрахунок ідеальних часток не увійшли та належать ОСОБА_10 ).
45.        Згідно з договором дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 
Дєордієвою І. В. 09 лютого 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 464, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 
КП «Одеське міське БТІ та РОН» за № 13562473 від 14 лютого 2007 року, право на частку 27/50 домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 622 кв. м, від ОСОБА_14 перейшло до 
ОСОБА_19 та ОСОБА_6 в рівних частках.
46.        Прізвище ОСОБА_19 було змінено на ОСОБА_20 у зв`язку з укладенням шлюбу.
47.        Враховуючи вищевикладену документацію співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 , є: ОСОБА_9 (частка 51/100 домоволодіння № 75-А - як колишня частка 33/100 домоволодіння № 75 , що була виділена в окреме домоволодіння № 75-А ); ОСОБА_7 (частка 49/100 домоволодіння № 75-А - як колишня частка 8/25 домоволодіння № 75, що була виділена в окреме домоволодіння № 75-Б ); ОСОБА_21 , ОСОБА_6 (частка 27/50 домоволодіння № 75, частина якого залишалася після виділу часток ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в натурі з цілого домоволодіння № 75 ); ОСОБА_22 (частка 23/50 домоволодіння № 75, частина якого залишалася після виділу часток ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в натурі з цілого домоволодіння № 75 ).
48.        Частина домоволодіння АДРЕСА_1 , належна 
ОСОБА_21 і ОСОБА_6 , а також частина вказаного домоволодіння ОСОБА_10 відображені в технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 26 травня 2005 року, а також в технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 21 грудня 2006 року. Частина домоволодіння АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_9 (тепер - окреме домоволодіння № 75-А ) та ОСОБА_7 (тепер окреме домоволодіння № 75-Б ) також відображені у технічному паспорті станом на 26 травня 
2005 року, а також в технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 22 березня 2007 року.
49.        Згідно з вищевказаними технічними паспортами прохід/проїзд до частини домоволодіння АДРЕСА_1 , належної 
ОСОБА_21 і ОСОБА_6 , а також до частини вказаного домоволодіння ОСОБА_10 здійснюється з одного проїзду загального користування до частини домоволодіння, належної ОСОБА_7 (тепер окреме домоволодіння № 75-Б ); проходи/проїзди (в`їзди) до частин домоволодіння, належних ОСОБА_9 (тепер окреме домоволодіння № 75-А ) та ОСОБА_7 (тепер окреме домоволодіння  
АДРЕСА_7 .        Згідно з висновком № ЕВ-2501-1-1029.18 комплексного 
земельно-технічного експертного дослідження, проведеного за заявою позивачів 27 вересня 2018 року ОСОБА_23 - судовим експертом Судової незалежної експертизи України:
-                     площа частини земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться у фактичному користуванні 
ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , складає 0,0356 га (356 кв. м);
-                     площа частини земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_8 , складає 0,0271 га (271 кв. м);
-                     площа частини земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться під проїздом загального користування, складає 0,0106 га (106 кв. м);
-                     площа земельної ділянки домоволодіння 
АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться у фактичному користуванні 
ОСОБА_9 складає 0,0405 га (405 кв. м);
-                     площа земельної ділянки домоволодіння 
АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_7 , складає 0,0302 га (302 кв. м);
-                     площа земельної ділянки домоволодіння 
АДРЕСА_1 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_7 , на 0,0015 га (15 кв. м) більше площі, що передавалася у користування згідно з планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим ПП «Геостар» 22 червня 2010 року;
-                     виявлена невідповідність фактичних зовнішніх меж досліджуваних земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_1 межам згідно з планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим 
ПП «Геостар» 22 червня 2010 року, полягає у наступному у зміщенні на місцевості відрізку 7,89 м межі Г-Д (вздовж проїзду загального користування) з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_3 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_7 , у бік (углиб) проїзду загального користування (зміщення в точку 33 складає 0,84 м, зміщення в точку 34 складає 1,35 м, зміщення біля точки 35 складає 0,35 м). Також відзначено, що відрізок 7,89 м межі Г-Д, що проходить вздовж проїзду загального користування, не лише зміщений у глибину, а й змінилася його конфігурація таким чином, що звужено ширину проїзду у місці повороту вправо у бік земельної ділянки 
ОСОБА_6 , ОСОБА_1 
-                     площа збільшення земельної ділянки домоволодіння 
АДРЕСА_3 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_7 , саме за рахунок невідповідності розмірів, конфігурації та розташування на місцевості відрізку 7,89 м межі Г- Д складає 7 кв. м (0,0007 га);
-                     самовільне зайняття (самозахоплення) з боку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки під проїздом загального користування, який веде до домоволодіння за адресою: 
АДРЕСА_1 , існує;
-                     площа захопленої земельної ділянки під проїздом загального користування, який веде до домоволодіння за адресою:, 
АДРЕСА_1 , з боку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складає 7 кв. м (0,0007 га), що є невід`ємною частиною висновків даного дослідження; розміри відрізків захопленої земельної ділянки площею 7 кв. м: 0,27 м-7,48 м-1,34 м-3,34 м-3,78 м-0,42 м);
-                     на час здійснення огляду на земельній ділянці площею 7 кв. м (0,0007 га) під проїздом загального користування, який веде до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що самовільно зайнята з боку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , розташована двоповерхова будівля з каменю черепашнику;
-                     відновити межі земельної ділянки під проїздом загального користування, який веде до домоволодіння на АДРЕСА_1 , у відповідності до плану (схеми) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар»               22 червня 2010 року, що є додатком до заяви від 12 липня 2010 року, можливо шляхом перенесення меж в точках 35-34-33-32 (рис. 13 та додаток 33, що є невід`ємними частинами висновків експерту), які фактично є контуром зовнішньої стіни вищевказаної двоповерхової кам`яної будівлі, зі сторони проїзду загального користування у бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться зазначена будівля, наступним чином: точку 35 перенести на 0,42 м у бік межі А-Д; точку 34 перенести на 1,35 м у бік межі Д-Г; точку 33 перенести на 0,84 м у бік межі Д-Г.
51.         ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивач ОСОБА_6 .
Позиція Верховного Суду
52.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
53.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
54.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
55.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
56.        Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
57.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
58.        Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
59.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
60.        Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
61.        Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (частина перша статті 152 Земельного кодексу України).
62.        Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
63.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони у справі є суміжними землекористувачами частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 з урахуванням належних їм часток у праві власності на домоволодіння: ОСОБА_21 , ОСОБА_6 (частка 27/50 домоволодіння № 75, частина якого залишалася після виділу часток ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в натурі з цілого домоволодіння № 75 ); ОСОБА_7 (частка 49/100 домоволодіння № 75-А - як колишня частка 8/25 домоволодіння № 75, що була виділена в окреме домоволодіння № 75-Б ). 
64.        Право власності позивачів на домоволодіння набуто на підставі договору дарування частини домоволодіння від 09 лютого 2007 року, відповідачки - договорів купівлі-продажу від 18 лютого 2016 року.
65.        Земельна ділянка, на якій розміщені належні сторонам домоволодіння, є не приватизованою, однак з 2010 року за спільними заявами попередніх власників частин домоволодіння ( ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ), з метою належного обслуговування будівель і споруд по АДРЕСА_1 , було погоджено фактичний розподіл володіння та користування такою ділянкою (план (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовлений 
ПП «Геостар» 22 червня 2010 року).
66.        Згідно з приписами статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
67.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 661/3925/16-а зроблено висновок про те, що набуття певного речового права на земельну ділянку особою, яка набула право власності на нерухоме майно, розміщене на цій земельній ділянці, відбувається шляхом переходу від попереднього власника нерухомого майна в тому ж обсязі, або відповідно до рішення органу місцевого самоврядування.
68.        Також у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правило, передбачене статтею 120 ЗК України, стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розташовану на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
69.        Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
70.        Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.
71.        Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхнього угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.
72.        При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.
73.        Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
74.        Схожі за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16, від 01 листопада 
2017 року у справі № 6-2454цс16, Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 686/6888/15, від 05 лютого 2020 року в справі № 497/1137/17, 
від 16 вересня 2020 року в справі № 489/2029/17, від 03 листопада 2020 року в справі № 653/1760/16, від 30 листопада 2022 року у справі № 520/3556/16.
75.        У частині першій статті 375 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
76.        Відповідно до частин першої-четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
77.        Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, постанови Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 569/21350/18, від 22 лютого 2022 року у справі № 203/5561/16).
78.        Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).
79.        Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, 
від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.
80.        Встановивши на підставі експертного дослідження, що фактичне користування відповідачкою спірною земельною ділянкою не відповідає визначеному між співвласниками домоволодіння порядку користування нею (план (схема) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар» 
22 червня 2010 року), чим порушуються право позивачів на проїзд до належного їм домоволодіння, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов мотивованого висновку про наявність підстав для усунення спричинених позивачам перешкод у користуванні проїздом.
81.        Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наданий позивачами висновок комплексного земельно-технічного експертного дослідження № ЕВ-2501-1-1029.18, який підтверджує факт порушення визначеного у плані (схемі) розподілу земельної ділянки, виготовленого                            ПП «Геостар» 22 червня 2010 року, порядку користування спірною земельною ділянкою, відповідачкою не спростований належними, достатніми та допустимими доказами.
82.        Доказів того, що фактичний розподіл землекористування відповідає погодженому попередніми власниками домоволодіння порядку такого користування (з урахуванням визнання сторонами спору необхідності визначення площі загального користування), того, що реконструкція житлового будинку по АДРЕСА_1 з розподілом на два самостійних будинки на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації                            №  ОД141193240895 від 20 листопада 2019 року була проведена без зміни зазначеного вище порядку, або ж за погодженням з іншими землекористувачами/співвласниками домоволодіння, а також того, що площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні відповідачки, відповідає її частці у праві власності на домоволодіння, а права позивачів на проїзд до належного їм домоволодіння не порушуються, відповідачка не надала.
83.        Наявність у одного із співвласників домоволодіння на утриманні осіб з інвалідністю не може змінювати його частку у праві спільної часткової власності, у тому числі впливати на право користування земельною ділянкою, яка відповідає частці у спільній частковій власності.
84.             Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
85.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
86.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі 
№ 129/1033/13-ц).
87.        Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
88.        Суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшли мотивованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
89.        Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.
90.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
91.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
92.        Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та характеру спірних правовідносин, не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
93.        Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
94.        Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
95.        З урахуванням доводів касаційної скарги  ОСОБА_7 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_7 залишити без задоволення.
2.           Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                              О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович