УХВАЛА

23 грудня 2024 року 
м. Київ 

справа № 600/4608/23-а
адміністративне провадження № К/990/46657/24 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024

у справі № 600/4608/23-а за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Чернівецької обласної прокуратури від 27.03.2023 №151-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури з 28.03.2023;

- визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур №1 від 13.03.2023 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», яким визначено, що заступник керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію за результатами проходження співбесіди;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури, або на рівнозначній посаді в Дністровській окружній прокуратурі, яка входить до складу юридичної особи Чернівецької обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02910120) з 28.03.2023;

- стягнути з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.03.2023 по дату винесення судового рішення та фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.06.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур №1 від 13.03.2023 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», яким визначено, що заступник керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію за результатами проходження співбесіди. Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Чернівецької обласної прокуратури від 27.03.2023 №151-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області на підставі пункту 2 частини другої статті 41 Закону України «Про прокуратуру», підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих активів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 28.03.2023. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області з 29.03.2023. Стягнуто з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 151640, 96 грн. 

04.12.2024 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Чернівецької обласної прокуратури на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 600/4608/23-а.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у тексті касаційної скарги заявник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суд звертає увагу скаржника, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Саме лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, без наведення норми права, що потребує висновку, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу касаційного оскарження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.  

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України, та не викладення скаржником підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 328, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 600/4608/23-а - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	Ж.М. Мельник-Томенко