ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 р. 	Справа № 480/2336/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми,  по справі № 480/2336/24
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ,              Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі - відповідач-2), в якій просить, з урахуванням уточнення позовних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.02.2024 за № 183250005340 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком.  
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.02.2024 № 183250005340 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області  (вул. Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) повторно розглянути заяву позивача від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) суму судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень 00 коп.).
Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року у справі №480/2336/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, що згідно довідки від 26.04.2022 року Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, позивач, зокрема, у період з 02.01.2002 по 18.05.2004 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Роменської міської ради та одержував допомогу по догляду за дитиною до 3-х років. Проте, у Головного управління відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача період у догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року, так як пенсійне законодавство, яке діяло до 01.01.2004 року, містить посилання на врахування до стажу роботи часу догляду лише непрацюючої матері за малолітніми дітьми. В свою чергу, до страхового стажу позивача зараховано, зокрема, період з 01.01.2004 по 18.05.2004 - догляд за дитиною до 3 років.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки від 26.04.2022 року Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, позивач у період з 02.01.2002 по 18.05.2004 та з 19.08.2008 по 08.08.2010 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Роменської міської ради та одержував допомогу по догляду за дитиною до 3-х років, а у період з 12.10.2018 по 02.09.2019 одержував компенсацію по догляду за особою старше 80-ти років.
Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 16.02.2024 за № 183250005340 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості згідно поданих заявником документів.
При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявника 63 роки. Страховий стаж особи становить 19 р. 05 м. 06 д. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
В свою чергу, відповідно до розрахунку стажу, до страхового стажу позивача зараховано, зокрема, період з 01.01.2004 по 18.05.2004 - догляд за дитиною до 6 років та з 08.08.2007 по 07.08.2010 - догляд за дитиною до 3 років.
Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду.
Задовольнивши частково позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Вінницькій області було прийнято без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.02.2024 за № 183250005340 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком,  з зобов`язанням Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року та повторно розглянути заяву позивача від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
В силу положень ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2  ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, до  страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та законодавством СРСР.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Тобто, до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004, а саме відповідно до Закону України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».
Окрім того, ч. 1 статті 181 Кодексу законів про працю України визначено, що додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині четвертій статті 179 цього Кодексу, повністю або частинами в межах встановленого строку і оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
В свою чергу, статтею 179 Кодексу законів про працю України встановлено, що за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.
Підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати одному з батьків дитини частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.
У разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, одному з батьків дитини в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також бабою, дідом чи іншими родичами дитини, які фактично здійснюють догляд за нею, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.
Згідно з ч. 2 статті 181 Кодексу законів про працю України, час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю. В стаж роботи, що дає право на щорічні оплачувані відпустки, час відпусток по догляду за дитиною не зараховується.
Аналогічні положення щодо права батька на відпустку по догляду за дитиною до 3-х років та до 6-ти років і зарахування цього періоду як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю містяться в ст.18 та ст.25 ЗУ «Про відпустки».
Також, відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (в редакції від 01.01.2002 року) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.
Статтею 14 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (в редакції від 01.01.2002 року) передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Усиновителям та опікунам допомога призначається не раніше, ніж з дня прийняття рішення про усиновлення або встановлення опіки.
Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючій особі призначається на підставі виданої за місцем проживання довідки про те, що вона не працює (не служить, не навчається) і дитина проживає разом з нею.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.
Тобто, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (в редакції від 01.01.2002 року) та право на включення до трудового стажу непрацюючої особи часу догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, законодавством встановлено як для матері, так і для батька, та може бути реалізовано за їх бажанням.
З огляду на викладені вище норми, період відпустки позивача по догляду за дитиною до 3-х років з 02.01.2002 по 18.05.2004  має бути зарахованим  до страхового стажу та мав бути врахований відповідачем при призначені йому пенсії за віком.
Що стосується документального підтвердження факту перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що основним документом,  що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначенця пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1992 р., також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Отже, час догляду непрацюючої особи за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати чи батько не працювали.
З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 18.10.2003 року, виданого Відділом реєстрації актом громадянського стану Роменського міського управління юстиції Сумської області, між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), 18.10.2003 року зареєстровано шлюб.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.04.2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Роменського міського управління юстиції, то 18.05.2001 року, народилася ОСОБА_3 . У графі «Батько» вказано - ОСОБА_1 (зворотня сторона а.с. 49).
Згідно довідки від 26.04.2022 року Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, позивач, зокрема, у період з 02.01.2002 по 18.05.2004 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Роменської міської ради та одержував допомогу по догляду за дитиною до 3-х років (а.с. 50).
При цьому у трудовій книжці серії НОМЕР_3 відсутній запис щодо перебування позивача з 02.01.2002 по 18.05.2004 року у трудових відносинах (а.с. 12-13).
Наведене свідчить про помилкові висновки відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 року по 31.12.2003 року.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги стосовно врахування до страхового стажу час догляду лише непрацюючої матері за малолітніми дітьми, на підставі пенсійного законодавства, яке діяло до 01.01.2004 року, з огляду на те, що чинним законодавством встановлено, що відпустка по догляду за дитиною можуть бути використані також батьком дитини, бабкою, дідом або іншими родичами, які фактично здійснюють догляд за дитиною, тобто нормами права не розмежовано право матері чи батька скористатися належною відпусткою по догляду за дитиною.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду, у якому він здійснював догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є протиправною, з огляду на що, в цій частині, позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом зарахування даного періоду до стажу позивача.
Отже, відповідач, відмовляючи у зарахуванні вказаних періодів до трудового стажу позивача, застосував формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права, на підставі чого відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, викладена у рішенні від 16.02.2024 № 183250005340 у призначенні позивачу пенсії за віком - є протиправною.
Стосовно обрання способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів вважає, що обираючи спосіб захисту суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування рішення від 16.02.2024 № 183250005340 Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області та дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.2002 по 31.12.2003 року та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2024 року, з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування спірного рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм права.
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 по справі № 480/2336/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко