Справа № 127/19641/24
Провадження № 22-ц/801/2188/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2024 року	Справа № 127/19641/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Ковальчука О.В., Матківської М.В., 
розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №127/19641/24 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Говора Дмитра Ігоровичана рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року,яке ухвалив суддя Король О.П. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 28 серпня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 09 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування N?Z06.00610.005567094. Умовами договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку: www.ideabank.ua. Згідно з Кредитним договором Відповідач отримала кредит в розмірі 119999 грн зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Позивач виконав свої зобов`язання, проте відповідач не виконувала належним чином умови договору, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість.
Остання сплата відповідачем за кредитним договором здійснена була 09 грудня 2021 року, отже сума боргу за кредитним договором станом на 08 травня 2024 року становить 58733,29 грн, з яких: 43422,83 грн – прострочений борг, 6443,97 грн – прострочені проценти, 8866,48 грн – прострочена плата за обслуговування кредиту, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58733,29 грн та у відшкодування витрат із сплати судового збору 3028 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Говор Д.І. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме: умови кредитного договору, порядок формування заявленої суми заборгованості, чи нараховувалися строкові і прострочені проценти одночасно, як дотримувалася черговість платежів, яка частина заборгованості була нарахована після 24 лютого 2022 року; помилково вважав доведеною суму заборгованості; не застосована стаття 19 Закону України «Про споживче кредитування» та пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України; порушено ч. 1 ст. 229 ЦПК України (щодо неналежного дослідження доказів), ч. 5 ст. 263 (щодо обґрунтованості судового рішення), ст. 80 (достатність доказів), ст. 81 (обов`язок доказування); неналежне повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, оскільки не було застосовано процедуру міжнародної правової допомоги згідно з ч. 8 ст.130 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Судом встановлено, що 09 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Z06.00610.005567094. Умовами договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку: www.ideabank.ua. 

Згідно з кредитним договором ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 119999 грн зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Станом на дату подання позовної заяви ОСОБА_1 не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.

Остання сплата відповідачем/зарахування по кредитному договору здійснена 09 грудня 2021 року, отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 08 травня 2024 року становить 58733,29 грн, з яких: 43422,83 грн – прострочений борг, 6443,97 грн – прострочені проценти, 8866,48 грн – прострочена плата за обслуговування кредиту.

Заборгованість ОСОБА_1 підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків НОМЕР_2 ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 08 травня 2024 року. 

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04 березня 2024 року. 
Згідно з цією вимогою позивач вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вказаної вище вимоги виконати зобов`язання за кредитним договором, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також ОСОБА_1 було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за договором у тридцяти денний строк з дня направлення цієї вимоги АТ «Ідея Банк» будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, ОСОБА_1 належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконала.

З наданих матеріалів вбачається, що між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 09 серпня 2019 року №Z06.00610.005567094, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в письмовій формі.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (стаття 1054 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому доводи апеляційної скарги про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.
Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц).
В той же час, сторона відповідача (заперечуючи всі розрахунки заборгованості подані до суду банком) свого контррозрахунку до суду не подала, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Отже, заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 08 травня 2024 року.
Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом нібито «не надано оцінку розміру заборгованості за відсотками, тілом кредиту та прострочених платежів, зроблених позивачем», до уваги прийматися не можуть, як такі, що ґрунтуються лише на припущеннях і не обґрунтовані відповідними розрахунками.
З урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк, кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином враховуючи, що АТ «Ідея Банк» надало докази укладення договору з ОСОБА_1 та наявності заборгованості за кредитним договором, часткової сплати заборгованості, оскільки такі докази не спростовані відповідачем, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим кредитний договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/455/19.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», передбачено умовами кредитного договору №Z06.00610.005567094 від 09 серпня 2019 року, який погоджено та підписано сторонами, а відтак, вважає, що позовні вимоги АТ «Ідея Банк» є обґрунтованими.
В силу частини другої статті 211 ЦПК України учасники справи повідомляються про місце, дату і час судового засідання судом.
Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання встановлений статтями 128-130 ЦПК України.
Згідно з частинами другою, четвертою, шостою, восьмою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою.
Судові повідомлення здійснюються судовими повістками – повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, – разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності – разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Із положень частин першої, третьої, четвертої статті 130 ЦПК України слідує, що у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам – відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з договору кредиту та страхування №Z06.00610.005567094 від 09 серпня 2019 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , зазначено адресу реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .
Згідно з п.5 кредитного договору передбачено, що усе листування щодо цього договору здійснюється через поштову адресу, що вказана в даному договорі як місце реєстрації позичальника.
Відповідно до інформаційної довідки від 19 червня 2024 року №25118 наданої на запит суду першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу вбачається, що 08 липня 20224 року за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , було отримано ухвалу, позовну заяву.
За таких обставин посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи у першій інстанції є безпідставними.
Отже рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не беруться.

Представника  ОСОБА_1 – адвокат Говор Д.І. подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у справі №127/33540/24.

Перевіривши доводи заявника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підстави для зупинення провадження у справі визначені статтями 251, 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для обов`язкового зупинення провадження у справі, передбачені положеннями частини першої статті 251 ЦПК України, відсутні, оскільки заявник не обґрунтувала належними доказами об`єктивну неможливість розгляду її апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року та необхідність зупинення провадження у даній справі.

Наявність в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області справи № 127/33540/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги представника  ОСОБА_1  – адвоката Говора Д.І.на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 58733,29 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника  ОСОБА_1 – адвоката Говора Дмитра Ігоровича про зупинення провадження у справі відмовити.
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Говора Дмитра Ігоровичазалишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Ковальчук О.В.
       
                                                       Матківська М.В.