КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 753/6592/24                                    Головуючий у суді першої інстанції - Колесник О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/13316/2024                                   Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2024 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),         Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення боргу, відповідно до якого просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 71 464,17 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 6 029,98 грн. та заборгованості по відсоткам у розмірі 65 434,19 грн..
Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 лютого 2020 року між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено договір позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0635390024 та отримання кредиту згідно заявки- анкети № 2628618918 від 16 березня 2020 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № 0635390024 від 16 лютого 2020 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою 1,75% за день користування кредитом.
14 липня 2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №14.07.2021, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача за вказаним договором позики.
В подальшому, 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «KOЛЛEKT ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, в тому числі за договором позики №0635390024 від 16.02.2020 року, що уклали ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 .
Відповідач в зазначені строки умови договору не виконав, кошти  отримані за вказаним договором у погоджені сторонами в договорі  строки не повернув, а відтак позивач  просив вирішити вказаний спір у судовому порядку та стягнути із відповідача зазначені кошти. 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2024 рокупозовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики №0635390024 від 16.02.2020 року у розмірі 71 464,17 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн, всього стягнути 91 492,17 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка мотивовано тим, що судом не враховано, щодо безпідставності нарахування відсотків за позикою після сплину визначеного договором строку кредитування. 
Звертає увагу, що інформація щодо підстав нарахування процентів за користування кредитними коштами та строку їх нарахування містяться безпосередньо у кредитному договорі.
Вказував, що в Акцепті оферти від 16 березня 2020 року на отримання 4 траншу сума процентів за весь період користування кредитом та річна процентна ставка становить 3 166,00 грн, 638,75 % річних.
Також зазначає, що позивачем до позову додано узагальнений, нечіткий розрахунок заборгованості, якого неможливо встановити її дійсний розмір та підстави нарахування. 
Таким чином вважає, що суд не перевірив наданий розрахунок та не дослідив підстави та межі нарахування.
Вказує, що суд не звернув уваги, що позивачем не доведено отримання коштів та звертає увагу, що Акцепт оферти від 16 березня 2020 року на отримання 4 траншу не є доказом що підтверджує саме отримання коштів.
Також зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази направлення кредитору вимоги про погашення заборгованості по кредиту.
Апелянт також не погоджується із рішенням суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки згідно наданих позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу неможливо встановити реальний обсяг наданих адвокатом послуг та розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу у конкретній справі.
11 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко М.М., відповідно до якого останній просить відхилити апеляційну скаргу, оскільки судом першої інстанції не було порушено норм матеріального та процесуального права.
Посилання апелянта на необізнаність щодо судового розгляду справи вважає неналежним, оскільки вся кореспонденція надсилалась на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача.
Звертає увагу, що на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі скаржник не надає належних доказів та обмежується лише непогодженням з рішенням. 
Підписуючи договір позики сторони погодили умови повернення позики, в тому числі порядок нарахування процентів по договору у разі належного та неналежного виконання зобов`язання позичальником. 
Відповідачем письмово не було здійснено звернення щодо припинення договору.
Вважає, що строк дії договору позики був пролонгований автоматично на наступні 36 календарних місяців.
Вказує, що підписанням договору позики відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма умовами, в тому числі правилами та йому було надана вся інформація. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався договір позики.
Вважає, що посилання на недоведеність отримання коштів є безпідставним та недоведеним.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається,  що 16 лютого 2020 року між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено договір позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0635390024 та отримання кредиту згідно заявки- анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики №2628618918 від 16 березня 2020 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою 1,75% за день користування кредитом (а.с. 5-8)
14 липня 2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №14.07.2021, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАС» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача за вказаним договором позики (а.с. 25-29).
10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «KOЛЛEKT ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, в тому числі за договором позики №0635390024 від 16.02.2020 року, що уклали ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 (а.с. 31-37)..
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 15 березня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики становить 6 029,98 грн. та 65 434,19 грн. - сума відсотків за користування коштами (а.с. 22-24).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги мотивував своє рішення тим, що оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, тому позов підлягав задоволенню.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0635390024, акцептований 16 березня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом ОСОБА_1 (а.с. 5-9).
Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону ОСОБА_1 .
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.
Таким чином, вказаний договір позики був підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 , на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом.
При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факту підписання зазначеного кредитного договору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджувався з розміром відсотків, стягнутих судом на користь ТОВ «Коллект Центр» у розмірі 65 434,19 грн., оскільки враховуючи, що строк користування кредитом становив 30 днів, апелянт вважав, що відсотки мало право нараховувати в межах строку кредитування -  30 днів.
Так, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Проте, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за договором позики № 0635390024 в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував того, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.
Так, 16 лютого 2020 року між «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0635390024, на отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 0635390024 від 16 лютого 2020 року, що акцептована 16 березня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом ОСОБА_1 .
Відповідно до 1.2 умов договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн., в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.
Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору : Додатку №1 та Додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4  до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.
Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання Заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на . телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора СМС-відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними.
Пропозиція (оферта) на отримання 4 траншу згідно заявки-анкети № 2628618918 від 16 березня 2020 року в рамках договору про надання позики № 0635390024 від 16 лютого 2020 року, підписано позичальником 16 березня 2020 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, розмір кредиту 6 030 грн, строком користування 30 днів, строком дії договору надання позики 3 роки.
16  березня 2020 року ОСОБА_1 було заповнено заявку-анкету на отримання кредиту, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки.
Згідно квитанції № 51049833 від 16 березня 2020 року ТОВ «Інфінанс» перерахувало 6 030 грн ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 .
Отже, ТОВ «KOЛЛEKT ЦЕНТР» мало право на стягнення процентів за користування позикою за вказаним договором за 30 днів, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок (1,75%), становить 3 166 грн. (Сума кредиту 6 030 грн. х 1.75 % = 105,52 грн.; 105,52 грн. х 30 днів = 3 166 грн.). 
При цьому, позивач у наданому до районного суду розрахунку заборгованості не навів періоду такого розрахунку, розміру процентної ставки застосованої до такого розрахунку, визначивши станом на 15 березня 2024 року 6 029,98 грн. заборгованості за тілом кредиту та 65434,19 грн. заборгованості за процентами .
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.     
Звертаючись до суду із позовом ТОВ «KOЛЛEKT ЦЕНТР» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 9 196 грн, з яких 6 030 грн заборгованість за тілом кредиту, та 3 166 грн заборгованість за процентами. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню 363,36 грн (12%) сплаченого судового збору, за подання позовної заяви, з позивача на користь відповідача, пропорційно до задоволеної апеляційної скарги, підлягає стягненню 3996,96 грн (88%), за подання апеляційної скарги.
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За вказаного, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3 633,60 грн.
У поданому до суду позові ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заявлено про стягнення з відповідача понесені витрати у розмірі 17 000,00 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 137 ЦПК встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зазначене узгоджується з положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95)зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесення ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надано суду: - заявку на надання юридичної допомоги № 1298 від 07.02.2024, згідно якої ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання правових (юридичних) послуг за договором №02-01/2023, яка складається із надання консультації з вивченням документів 2 години у розмірі 4000 грн, підготовка пропозиції 1 000 грн та складення позовної заяви про стягнення боргу 4 годин у розмірі 12 000 грн, а всього 17000 грн (а.с.52) акт №3 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 на загальну суму 17 000 грн (а.с.53).
Так, із матеріалів справи вбачається, що дійсно 02  січня 2023 року між  ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднання «Лігал Ассістанс»  укладено Договір №02-01/2023 про надання правових (юридичних) послуг (а.с. 48,49). 
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на виконання умов вище вказаного договору про надання правничої допомоги 09 лютого 2024 року  здійснило оплату послуг АО «Лігал Ассістанс»  згідно до платіжного доручення №413000006 в розмірі  52000 грн (а.с. 51). 
13 лютого 2024 року  між ТОВ  «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднання «Лігал Ассістанс»  складено акт про надання  юридичною допомоги по справі  відповідачем у якій є ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), згідно до договору №0635390024  згідно якого  позивач у справі прийняв виконання АО  послуг за надання правничої допомоги : надання усної консультації з вивчення документів - тривалістю 2 години вартістю 4000 грн, підготовки пропозиції вартістю 1000 грн,  складання позовної заяви  про стягнення боргу для подачі  до суду  вартістю 12000 грн за 4  години роботи, а всього 17000 грн. ( а.с. 53).
  Зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників,  обсягу доведеності позивачем заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення  судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому  рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про  часткове  задоволення  позову.
Керуючись ст. 526, 1046,1048 ЦК України, ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2024 рокускасувати та ухвалити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, оф. 306, ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за договором позики № 0635390024 від 16 лютого 2020 року у розмірі 9 196 грн ( дев`ять тисяч сто дев`яносто шість гривень ), з яких 6 030 грн заборгованість за тілом кредиту, та 3 166 грн заборгованість за процентами.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
В порядку розподілу судових витрат стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, оф. 306, ЄДРПОУ 44276926)  на користь  ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 )   3 633,60 грн. ( три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) сплаченого судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_1  (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, оф. 306, ЄДРПОУ 44276926) понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 2000 ( дві тисячі гривень)  грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
              _______________                ________________         ______________
               М.А.Яворський                   Т.Ц.Кашперська             В.О.Фінагеєв.