ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3524/19                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року                                                                                    м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                       - Заїки М.М.,
суддів                                                    - Грибан І.О., Сорочка Є.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                            ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19 адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) задоволено.
Визнано протиправною відмову Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у перерахунку ОСОБА_1   пенсії від 26.06.2019 № 387/С-01 «Про розгляд звернення».
Зобов`язано Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1     пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 1-р (ІІ) 2019, без будь-яких обмежень.
ОСОБА_1   подав до Київського окружного адміністративного суду заяву про роз`яснення рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19, у якій просив роз`яснити, чи зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області) при перерахунку пенсії виплачувати нараховану пенсію з надбавками без обмеження її максимальним розміром, в тому числі при проведенні індексації пенсії та зміні розміру прожиткового мінімуму.
Ухвалою  Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2024  вказану заяву задоволено роз`яснено, що: при виконанні рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19 підлягає виплаті сума нарахованої пенсії з надбавками, з урахуванням проведеної індексації пенсії та без обмеження пенсії максимальним розміром з 01.12.2022, з 01.03.2023; при підвищенні розміру прожиткового мінімуму встановленого для непрацездатних осіб, індексації пенсії підлягає виплаті сума нарахованої пенсії з надбавками, з урахуванням індексації пенсії та без обмеження пенсії максимальним розміром.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що  рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19 чітко визначено, що пенсія позивачу має виплачуватись без обмеження максимальним розміром, тобто нарахована пенсія має виплачуватись повністю, без будь-яких обмежень.  
Не погоджуючись із вказаною  ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить  ухвалу  Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 скасувати  та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне  страхування» від 09.07.2003                      № 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти  прожиткових мінімумів.
Стаття 67 Закону № 796-ХІІ  підвищення розміру доплат, пенсій і  компенсацій, передбачених цим Законом конкретні розміри всіх доплат, пенсій і  компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу  вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Максимальний розмір пенсії (з  урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії  за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених  законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі  заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів,  установлених для осіб, які втратили працездатність.
Твердження позивача, що його права були порушенні, є хибним, адже на виконання  рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19 розмір його пенсії було збільшено, та встановлено на рівні максимального  розміру пенсії.
Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 16.09.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19 надана правова оцінка розміру та порядку перерахунку позивачу пенсії та прийнято рішення, яким зобов`язано виплачувати пенсію без будь-яких обмежень. При роз`ясненні рішення суд не змінював уже прийняте рішення, а лише вирішив питання надання роз`яснення рішення суду, яким такий спір вже вирішено.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024 справу призначено до апеляційного розгляду порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Згідно з частиною 1 статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13 березня 2019 року у справі №800/203/17 зазначила наступне: «…Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.
Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.
Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення».
З огляду на зазначене, ч. 1 ст. 254 КАС України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.
Виходячи із системного тлумачення наведеної норми, роз`яснено може бути судове рішення, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки, високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини.
Так, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
В ухвалі Верховного Суду України від 13 липня 2016 року (справа №21-452іп16) зазначено, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
Отже, підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.
За роз`ясненням рішення суду можуть звертатися особи, які брали участь у справі, або державний виконавець у випадку, коли рішення є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію.
У заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.
Матеріали справи свідчать, що, задовольняючи заяву позивача про роз`яснення рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19, суд першої інстанції виходив з того, що судом вже була надана правова оцінка розміру та порядку перерахунку позивачу пенсії та прийнято рішення, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії без будь-яких обмежень.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при виконанні рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19  підлягає виплаті сума нарахованої пенсії з надбавками без обмеження її максимальним розміром.
У апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зазначає, що правові підстави для зняття обмеження розміру пенсії відсутні відповідно до Закону №796.
Колегія суддів вважає вказані доводи апелянта безпідставними, оскільки, питання щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача досліджувалося судом першої інстанції під час прийняття рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №320/3524/19   у цій справі, яке набрало законної сили та яким зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплатити пенсію позивачу без обмеження максимальним розміром та з урахуванням вже проведених виплат.
Підставою для звернення до суду із заявою стало те, що під час виконання судового рішення виникли розбіжності в розумінні того, чи зобов`язаний відповідач здійснювати виплату пенсії з надбавками без обмеження її максимальним розміром,   в тому числі при проведенні індексації пенсії та зміні розміру прожиткового мінімуму.
Разом з цим, судом першої інстанції під час прийняття рішення від 21.08.2019 у справі №320/3524/19  встановлено, що до позивача не застосовується обмеження пенсії максимальним розміром.
Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що фактично пенсійний орган не погоджується з визначеним в судовому рішенні від 21.08.2019 у справі №320/3524/19  порядком перерахунку пенсії.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.   
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Тому, апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам апеляційної скарги. Суд зауважує, що не надання оцінки іншим доводам сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.
З урахуванням наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність роз`яснення судового рішення наведеним чином, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 48, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
  
ПОСТАНОВИЛА:
  
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в  касаційному порядку відповідно до статті 328 КАС України.  
  
Головуючий суддя                                                                                                                                                М.М. Заїка
  
Судді                                                                                                                                                                                   І.О. Грибан  
  
                                                                                                                                                                                                       Є.О. Сорочко  

           Повний текст постанови складено та підписано 27 листопада 2024 року.