П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 523/14223/24	

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту ухвали
суду 1 інстанції: 18.10.2024 року;
Головуючий в 1 інстанції: Середа І.В.

               П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Крусяна А.В.
                                                            – Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними та скасувати постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, Серії АА №00021117 від 01.08.2024, Серії АА №00021212 від 06.08.2024, Серії АА №00021297 від 08.08.2024, винесені Державною службою з безпеки на транспорті про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП;
закрити провадження по справам про адміністративні правопорушення.
Разом із адміністративним позовом позивачем також подано клопотання про поновлення строку звернення із позовною заявою. В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначав, що у період з 18.08.2024 по 22.08.2024 він безпосередньо приймав участь в автомобільних перевезеннях, а тому об`єктивно був позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав у визначений законом строк.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2024 року адміністративний позов залишено без руху.
Надано позивачеві строк у десять днів для усунення недоліків позову шляхом подання:
доказів оплати судового збору за подання позову у розмірі 1816,8 гривень;
клопотання про поновлення строку звернення із адміністративним позовом, зазначивши інші поважні причини пропуску процесуального строку.
Так, суд визнав необґрунтованими доводи позивача про те, що він звільнений від оплати судового збору за подання позову в цій адміністративній справі на підставі статті 288 КУпАП. Суд першої інстанції зазначив, що позивач має сплатити судовий збір за оскарження до суду кожної постанови щодо накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму, всього у сумі 1816,8 гривень.
Стосовно вимог позивача про поновлення строку звернення із цим адміністративним позовом суд першої інстанції зауважив на тому, що позивачем не зазначається та з доданих до позову матеріалів не встановлено дати фактичного одержання оспорюваних постанов відповідача.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу відповідно до частини 4 статті 169 КАС України.
Повертаючи адміністративний позов позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, а саме у визначений судом строк не сплачено судовий збір та не наведено інші підстави для поновлення строку звернення із адміністративним позовом.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження в адміністративній справі помилково не враховано, що предметом спору у цій справі є притягнення позивача до адміністративної відповідальності внаслідок перевищення нормативно-вагових параметрів транспортного засобу під час автомобільного перевезення. З наведеного слідує помилковість висновку суду першої інстанції про необхідність сплатити судовий за кожну оспорювану за цим позовом постанову Державної служби з безпеки на транспорті.
Разом з цим, апелянт наполягає на тому, що позивачем не було пропущено строк звернення із цим адміністративним позовом. Зазначені обставини можливо встановити на підставі поданих суду трекових номерів відповідних рекомендованих поштових відправлень.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна служба України з питань безпеки на транспорті просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів та вимог апелянта, відповідач зазначає, що висновки суду першої інстанції про не підтвердження позивачем поважності причин пропуску строку звернення із позовом ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і права та відповідають дійсним обставинам справи. Правильність висновків суду першої інстанції про необхідність повернення адміністративного позову позивачеві є результатом несплати учасником судового збору у визначених законом розмірах.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до вимог частин 1, 2 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Тобто, вище приведеними нормами КАС України передбачений алгоритм процесуальних дій суду під час вирішення питання стосовно можливості відкриття провадження в адміністративній справі. Зазначений порядок прийняття позовної заяви до провадження включає в себе перевірку відповідності адміністративного позову установленим вимогам та формі, дотримання порядку подання позовної заяви до адміністративного суду, а також дотримання особою строків звернення із позовною заявою.
Так, під час вирішення питання стосовно можливості відкриття провадження в адміністративній справі суд першої інстанції встановив, що до адміністративного позову не додано документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
В контексті наведених обставин суд першої інстанції вірно зауважив на тому, що вказаний недолік позовної заяви суперечить вимогам частини 3 статті 161 КАС України та відповідно до положень частини 1 статті 169 КАС України є підставою для постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Разом з цим, відповідно до частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
На виконання вимог частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції зазначено точну суму судового збору, яку необхідно сплатити позивачем, а саме у розмірі 1816,8 гривень.
При визначені суми судового збору, що підлягає сплаті за подання позову в цій адміністративній справі, суд першої інстанції керувався правовими висновками Великої Палати Верховного Суду України у Постанові від 18.03.2020 року по №543/775/17, де Верховний Суд визначив, що розмір судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення, за подання позовної заяви має складати 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, судом першої інстанції враховано, що предметом спору у цій адміністративній справі є протиправність наступних постанов Державної служби з безпеки на транспорті:
Серії АА №00021117 від 01.08.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП та зафіксованого в автоматичному режимі;
Серії АА №00021212 від 06.08.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП та зафіксованого в автоматичному режимі;
Серії АА №00021297 від 08.08.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП та зафіксованого в автоматичному режимі.
Таким чином, суд першої інстанції визначив, що позивач має сплатити судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на січень відповідного року, в якому подається позовна заява.
Виходячи з обставин справи, із визначеним розміром судового збору апелянт (позивач) не погоджується.
Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в цій частин, апеляційний суд виходить з наступного.
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
У частині 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI передбачено, що за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством справляється судовий збір. Тобто, позовна заява є об`єктом справляння судового збору.
За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до адміністративного суду позовних заяв статтею 4 цього Закону розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).
Слід враховувати, що відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Частиною 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI передбачено, що розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору.
Відповідно, у справі щодо оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яка розглядається судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати положення статтей 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, які пільг за подання позовної заяви у цих правовідносинах не передбачають.
Необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справі щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, дає підстави вважати, що розмір судового збору за подання відповідної позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, висновки щодо порядку справляння судового збору та ставки судового збору у цій категорії справ викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 18.03.2020 року по №543/775/17, які згідно частини 5 статті 242 КАС України підлягають врахуванню у даній адміністративній справі.
Також, виходячи з фактичних обставин, оспорювані цим позовом постанови Серії АА №00021117 від 01.08.2024, Серії АА №00021212 від 06.08.2024, Серії АА №00021297 від 08.08.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 132-1 КУпАП, прийняті відповідачем за результатом розгляду відповідних окремих справ про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.
З наведеного слідує і правильність висновку суду першої інстанції про те, що судовий збір підлягає оплаті позивачем за оскарження в судовому порядку кожної постанови відповідача окремо.
Станом на 1 січня 2024 календарного року, в якому подано адміністративний позов, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-IX для працездатних осіб установлено у розмірі 3028 гривень.
У зв`язку із чим, судом першої інстанції правильно визначено, що за подання адміністративного позову позивач мав сплатити судовий збір у загальному розмірі 1816,8 гривень (за три позовні вимоги про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення * 605,6 (0,2 розміри від прожиткового мінімуму, встановленого станом на 1 січня 2024, у розмірі 3028 гривень)).
Не роз`єднання судом цих позовних вимог в окремі позовні провадження відповідно до положень статті 172 КАС України, на чому помилково наголошує апелянт, не впливає як на об`єкт справляння судового збору так і на підстави для зменшення цього виду обов`язкового бюджетного платежу.
Ухвала про залишення без руху адміністративного позову була надіслана позивачеві за двома поштовими адресами, зазначеними ним в адміністративному позові, проте відповідні поштові відправлення повернуті суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, судом першої інстанції використано альтернативні способи повідомлення позивачеві про недоліки адміністративного позову, а саме шляхом направлення копії ухвали засобами електронного зв`язку за зазначеною у позові електронною адресою.
Як свідчать заяви позивача, у тому числі про роз`яснення ухвали про залишення адміністративного позову без руху, останньому було достеменно відомо про недоліки позовної заяви і порядок їх усунення.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З огляду на те, що висновки суду першої інстанції про невідповідність позовної заяви вимогам частини 3 статті 161 КАС України відповідає нормам адміністративного процесуального законодавства та Закону України «Про судовий збір», у визначений строк позивач недоліки позову не усунув, хоча був повідомлений про порядок і спосіб приведення позовної заяви у відповідність до вимог КАС України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено підстави, за яких адміністративний позов підлягає поверненню позивачеві відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України.
Стосовно дотримання позивачем строку звернення із цим адміністративним позовом, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 169 КАС України не передбачено наслідків порушення особою вказаних процесуальних строків, у тому числі не наведення поважних причин їх пропуску, оскільки такі врегульовані положеннями статті 123 КАС України.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, за загальними правилами КАС України, звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
При цьому поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Таким чином, право на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.
Також, виходячи з положень статті 123 КАС України, звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Слід враховувати, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності врегульовано статтею 286 КАС України.
Згідно спеціальних правил частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Повертаючись до обставин справи, предметом спору у цій справі є постанови Серії АА №00021117 від 01.08.2024, Серії АА №00021212 від 06.08.2024, Серії АА №00021297 від 08.08.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності внаслідок адміністративних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 132-1 КУпАП, зафіксовані в автоматичному режимі.
Згідно фактичних обставин, постанова Серії АА №00021117 від 01.08.2024 направлена позивачеві засобами поштового зв`язку за трек номером 0600280222531 та одержана ним 10.08.2024, про що свідчить відповідне поштове повідомлення.
Постанова Серії АА №00021212 від 06.08.2024 направлена позивачеві засобами поштового зв`язку за трек номером 0600280931907 та одержана ним 12.08.2024, про що свідчить відповідне поштове повідомлення.
Постанова Серії АА №00021297 від 08.08.2024 направлена позивачеві засобами поштового зв`язку за трек номером 0600281375951 та одержана ним 15.08.2024, про що свідчить відповідне поштове повідомлення.
З наведеного слідує, що звернувшись із цим адміністративним позовом 22.08.2024 (згідно штемпелю на конверті), позивачем пропущено строк, встановлений частиною 2 статті 286 КАС України, стосовно оскарження постанови Серії АА №00021117 від 01.08.2024.
В інших випадках, а саме щодо оскарження постанов Серії АА №00021212 від 06.08.2024 та Серії АА №00021297 від 08.08.2024, дійсні обставини справи свідчать, що звернення із цим позовом відбулось з дотриманням відповідного спеціального строку.
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що оскарження до суду постанови Серії АА №00021117 від 01.08.2024 фактично відбулось із пропуском строку у два дні. На переконання апеляційного суду, пропущений позивачем строк звернення із цією позовною вимогою є не значним, не підтверджує того, що пропуск строку звернення до суду відбувся внаслідок ігнорування учасником своїх процесуальних прав та обов`язків, а отже у своїй сукупності не свідчить про безумовне застосування наслідків пропуску строку та необхідність повернення позову без розгляду.
З наведеного у сукупності слідує помилковість висновків суду першої інстанції як про порушення позивачем строку звернення із позовом так і про відсутність правових обставин для поновлення позивачеві строку звернення із відповідною позовною заявою в окремій частині вимог.
Одночасно апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції не було застосовано наслідки пропуску строку звернення із цим позовом, передбачені статтею 123 КАС України, тому обставин для скасування судового рішення у відповідній частині не встановлено. Однак, неправильність висновків суду, що стосуються питання дотримання позивачем строків звернення із позовом, не відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права. Тому, мотиви суду в цій частині підлягають зміні шляхом застосування висновків апеляційного суду стосовно відповідного спірного питання у цій справі.
Підсумовуючи, оскільки висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви є правильними, проте не у повній мірі відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до пунктів 3, 4 статті 320 КАС України підлягає зміні в мотивувальній частині.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.п. 3, 4 ст. 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2024 року – змінити в мотивувальній частині.
В інших частинах ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        А.В. Крусян  
                                                                                                             
                                                                                                                     О.В. Яковлєв