ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                      
11 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 711/8709/19
провадження № 61-10000 св 24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Осіяна О. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Шимановський Артем Володимирович, 
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шимановського Артема Володимировича,на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у складі судді Романенко В. А. від 15 лютого 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М. 
від 10 червня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту). 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16 вересня 2013 рокуміж ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт», предметом якого є розміщення строкового вкладу строком на дванадцять місяців, сума вкладу - 39 500 Євро. Строк розміщення вкладу неодноразово пролонгований сторонами договору.
У жовтні 2019 року у зв`язку із закінченням строку дії договору його представник двічі зверталася до відповідача із заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів. 
Згідно з випискою АТ КБ «ПриватБанк» за договором «Стандарт» на 12 місяців сума виплати за депозитом становить: 69 396,67 Євро - сума вкладу, 461,98 Євро - нараховані відсотки.
Вказував, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, сума вкладу та нараховані проценти не виплачені. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань станом на 04 листопада 2019 року заборгованість відповідача становить 1 925 012,32 грн, виходячи з офіційного курсу Національного банку України (27,555819 грн за 1 Євро). 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1  просив суд стягнути з відповідача на його користь 1 925 012,32 грн заборгованості за вкладом та 12 730,24 грн нарахованих процентів. 
Короткий зміст судових рішень суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24 січня 
2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що відповідачем доведено належними доказами факт виконання ним договірних зобов`язань та відсутності заборгованості перед позивачем за договором від 16 вересня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк». Судами встановлено, що спірні кошти видано представнику вкладника - ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Подкуйко Т. В. Зазначена довіреність недійсною за позовом позивача не визнавалася, хоча позивач і зазначав, що такої довіреності не видавав. Проте суд не встановив, що таку довіреність фактично укладено не було.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шимановського А. В., задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 січня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-2527св23).
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди дійшли передчасного висновку, що позивач повинен оспорювати в суді довіреність, яку він, за його доводами, не видавав, так як такий правочин є неукладеним і недійсним не може бути визнаним.  
Верховний Суд зазначив, що, враховуючи, що саме невстановлена особа у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» отримала грошові кошти, які належали позивачу, тому висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову є передчасними, так як саме банк визначає відповідальних осіб, яким надається право видавати кошти на вимогу клієнта. Недотримання цих вимог законодавства у сфері банківської діяльності не може покладатися на сумлінного споживача. 
Останнім рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 
2024 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду 
від 10 червня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що депозитні кошті, належні позивачу, у банку отримав його уповноважений представник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі довіреності від імені позивача, надавши паспорт, інші особисті дані, всі депозитні рахунки ОСОБА_1. Ці документи уповноваженими особами банку були детально, ідентифіковано і верифіковано, довіреність була перевірена у кілька етапів через нотаріуса, який підтвердив її видачу й реєстрацію в Єдиному державному реєстрі. У кримінальному провадженні ці обставини перевірялися й провадження закрито на підставі відсутності складу кримінального правопорушення. Постанову слідчого позивач не оскаржив.    
На підставі вказаного суди дійшли висновку, що позивачем не доведено факту неналежного виконання банком своїх зобов`язань за депозитним договором, 
а судом не встановлено порушень постанови Правління Національного банку України від 25 вересня 2018 року № 103 «Про затвердження Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні» зі сторони відповідача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шимановський А. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 червня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити та стягнути кошти в Євро, яке це передбачено умовами депозитного договору. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 липня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шимановського А. В.,залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.
У наданий судом строк представник ОСОБА_1 - адвокат 
Шимановський А. В., звернувся до Верховного Суду із клопотанням на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18 липня 2024 року й усунув зазначені в ухвалі недоліки.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 711/8709/19 із Соснівського районного суду м. Черкасита надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
У серпні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року заяву судді Верховного Суду 
Гулейкова І. Ю. про самовідвід задоволено. Відведено суддю Гулейкова І. Ю. за його заявою від участі у розгляді цієї справи, справупередано для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Відповідно до протоколу повторного автоматичного визначення складу колегії суддів від 27 листопада 2024 року справу призначено судді-доповідачеві 
Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Осіян О. М.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шимановського А. В., мотивована тим, що судом не враховано висновки щодо застосування норми права у цих же правовідносинах, викладених у постанові Верховного Судувід 18 травня 2023 року у цій справі.   
Вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме: 
- висновок службового розслідування, проведеного службою безпеки ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», згідно з яким кошти, які знаходилися на вкладі позивача, отримала невстановлена особа із використанням підроблених документів (паспортів громадян України). Отже, належні позивачу кошти за договором вкладу він не отримав; 
- наявну у матеріалах справи копію паспорта, за яким приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Подкуйко Т. В. встановлено особу ОСОБА_1 при посвідченні 22 липня 2019 року довіреності на ім`я 
ОСОБА_2 , та яка не відповідає копії паспорта позивача, оскільки в паспорті, що наданий нотаріусу, міститься фотографія іншої особи, а не позивача, що видно в результаті візуально-порівняльного огляду. Указане підтверджено нотаріусом; 
- апеляційну скаргу позивача на рішення Соснівського районного суду 
від 24 листопада 2022 року, у прохальній частині якої містилося клопотання позивача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи із наведенням поважності причин неподання його в суді першої інстанції.
Вказує, що суд повинен був з власної ініціативи призначити експертизу, якщо наявних у справі доказів для суду було не достатньо.
Також зазначає, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимого доказу - довіреності, серія та номер ННН НОМЕР_8, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Подкуйко Т. В. 22 липня 2019 року, зареєстрованою за реєстровим № 517, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач її не видавав.
Вважає, що з моменту передачі ОСОБА_1 грошових коштів Банку за договором банківського вкладу, Банк набув право власності на ці кошти, а тому внаслідок шахрайських дій з боку сторонніх осіб, вони були вкрадені саме в Банку, 
а не у вкладника ОСОБА_1 , і саме Банк має вживати заходів щодо притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності та бути цивільним позивачем у кримінальному провадженні.
З цих же підстав саме Банк, а не позивач, зацікавлений протягом встановленого статтею 304 КПК України процесуального строку оскаржувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 12019251010005790, оскільки негативні наслідки в результаті такого закриття настають саме для Банку.
Зазначає, що усталеною практикою Верховного Суду у постанові від 16 серпня 
2023 року у справі №176/1445/22 (провадження № 61-8249 св 23), враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач не видавав жодних довіреностей на розпорядження своїми грошовими коштами та не уповноважував інших осіб, окрім ОСОБА_3 , діяти від його імені з цього питання.
Грошові кошти на виконання умов договору від 16 вересня 2013 року щодо повернення вкладу ні позивач, ні його сестра - ОСОБА_3 не отримували.
Оскільки належні позивачу грошові кошти за договором розміщення на депозитному вкладі від 16 вересня 2013 року відповідач видав невстановленій особі, що банком не заперечувалося, висновки судів про доведеність виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем та правомірність дій банку щодо видачі суми депозитного вкладу представнику позивача є такими, що суперечать положенням частини першої статті 509, частини першої статті 1058 ЦК України.
Відзив на касаційну скаргу від учасника справи до суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
16 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNWFD0070004663500, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передав АТ КБ «ПриватБанк» кошти для розміщення на депозитному вкладі, параметри вкладу:
вклад «Стандарт» SAMDNWFD0070004663500, оформлено 16 вересня 2013 року; сума вкладу - 39 500 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот) Євро; вклад оформлений на 366 днів (строк вкладу), до 16 вересня 2014 року включно; АТ КБ «ПриватБанк» відкрито ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 7 % річних; проценти за вкладом зараховуються на рахунок/картку № НОМЕР_1 ; період нарахування процентів за вкладом - один місяць (т.1, а. с. 55).
Випискою АТ КБ «ПриватБанк» за договором «Стандарт» підтверджено, що за період з 01 жовтня 2010 року до 16 жовтня 2019 року, клієнт - ОСОБА_3 , 27 серпня 2019 року банком здійснено виплату за договором у сумі 69 396,67 Євро 
(т. 1, а. с. 19-22).
Згідно із заявою на видачу готівки від 27 серпня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» видано готівку з депозиту в сумі 69 396,67 Євро, що в еквіваленті становить 1 924 514,56 грн, отримувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії  НОМЕР_2 , виданий 10 листопада 1997 року Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області, адреса:  АДРЕСА_1 .
17 та 31 жовтня 2019 року представник позивача за довіреністю - ОСОБА_3 зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами про видачу вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) «Стандарт»(т. 1, а. с. 23).
Листом від 29 листопада 2019 року № 20.1.0.0.0/7 - 191017/117 АТ КБ «ПриватБанк» повідомило представника позивача - ОСОБА_3 про неможливість здійснення виплати вкладу № SAMDNWFD0070004663500, рахунок №  НОМЕР_1 , оскільки вклад достроково розірвано ОСОБА_2 - представником ОСОБА_1 за довіреністю, серія та номер ННН НОМЕР_8, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Подкуйко Т. В. 
22 липня 2019 року, зареєстрованою за реєстровим № 517(т. 2, а. с. 21-22).
Слідчим відділом Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області) здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019251010005790 від 21 жовтня 2019 року. Відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2019 року за фабулою:
«До Черкаського відділу поліції надійшла заява гр. ОСОБА_3 про те, що 11 жовтня 2019 року близько 12 год. 00 хв., отримавши виписку по депозитному рахунку АТ КБ «ПриватБанк», виявила, що 27 серпня 2019 року невстановлена особа отримала депозитні кошти, викравши їх, в результаті чого завдано шкоди в великих розмірах» - правова кваліфікація за частиною третьою статті 190 КК України 
(т. 1,а. с. 115).
Постановою слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП Черкаській області від 14 квітня 2022 року кримінальне провадження № 12019251010005790 закрито на підставі частини першої статті 284 КК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Постанова слідчого до суду не оскаржувалась та набрала чинності.
Згідно з висновком службового розслідування, проведеного службою безпеки ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», кошти, які знаходилися на вкладі ОСОБА_1 , отримала невстановлена особа із використанням підроблених документів (паспортів громадян України) (т. 1, а. с. 158-164).
Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 6288/23-Вих від 08 листопада 2023 року в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» наявна наступна інформація про перетинання державного кордону України 
ОСОБА_1 у період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року: в`їзд 
19 травня 2019 року о 14:12 через пункт пропуску Бориспіль-D, виїзд 10 червня 
2019 року о 12:07 через пункт пропуску Бориспіль-D, в`їзд 19 липня 2019 року 
о 01:27 через пункт пропуску Бориспіль-D, виїзд 25 серпня 2019 року о 11:43 через пункт пропуску Бориспіль-D (т. 2, а. с. 177).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: 1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 
3) суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шимановського А. В., підлягає задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною третьою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNWFD0070004663500, згідно з умовами якого він передає АТ КБ «ПриватБанк» кошти для розміщення на депозитному вкладі, параметри вкладу: вклад «Стандарт» SAMDNWFD0070004663500, оформлено 16 вересня 2013 року; сума вкладу - 
39500 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот) Євро; вклад оформлений на 366 днів (строк вкладу), до 16 вересня 2014 року включно; АТ КБ «ПриватБанк» відкрито позивачу особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 7 % річних; проценти за вкладом зараховуються на рахунок/картку № НОМЕР_1 ; період нарахування процентів за вкладом - один місяць.
Спірні правовідносини ґрунтуються на договорі банківського вкладу.
Положеннями частин першої, другої статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.
Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено глава 71 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша 
статті 1058 ЦК України).
Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, підстав для відступу від якого не знайшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року 
у справі № 662/397/15 (провадження № 14-20цс21), договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).
Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором.
Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.
За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.
Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.
Сторони обумовили можливість дострокового розірвання спірних договорів шляхом повідомлення про це іншої сторони за два банківських дня до дати розірвання договору.
17 та 31 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - 
ОСОБА_3 зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами про видачу вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) «Стандарт», що є достатньою підставою для повернення вкладів та виплати процентів відповідно до умов укладеного між сторонами договору.
Проте, листом від 29 листопада 2019 року № 20.1.0.0.0/7 - 191017/117 АТ КБ «ПриватБанк» повідомило представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про неможливість здійснення виплати вкладу № SAMDNWFD0070004663500, рахунок 
№ НОМЕР_1 , оскільки вклад достроково розірвано ОСОБА_2 - представником ОСОБА_1 за довіреністю, серія та номер ННН НОМЕР_8, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Подкуйко Т. В. 22 липня 2019 року, зареєстрованою за реєстровим № 517.
Випискою АТ КБ «ПриватБанк» за договором «Стандарт» підтверджено, що за період з 01 жовтня 2010 року до 16 жовтня 2019 року, клієнт - ОСОБА_3 , 27 серпня 2019 року Банком здійснено виплату за договором у сумі 69 396,67 Євро.
Згідно із заявою на видачу готівки від 27 серпня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» видано готівку з депозиту в сумі 69 396,67 Євро, що в еквіваленті становить 
1 924 514,56 грн, отримувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 10 листопада 1997 року Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області, адреса: 
АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що довіреність, на підставі якої Банк видав ОСОБА_2 депозитний вклад та нараховані проценти, він не видавав.
Отже, для правильного вирішення цього спору необхідно встановити з огляду на підстави позову те, чи виконав Банк, сторона договору, належним чином свої зобов`язання за договором, тобто, чи повернула кошти вкладнику чи його уповноваженому представнику.
Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Зі змісту статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції на час видачі коштів) вбачається, що Банкам забороняється проводити фінансові операції з готівкою (готівковими коштами) з клієнтами-юридичними чи фізичними особами у разі коли виникає сумнів стосовно того, що особа виступає не від власного імені.
Банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України клієнтів, зокрема, (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку; які здійснюють фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу; клієнтів, що здійснюють фінансові операції з готівкою без відкриття рахунка на суму, що дорівнює або перевищує 150 000 гривень, або у сумі, еквівалентній зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах; осіб, уповноважених діяти від імені зазначених клієнтів/осіб (представника клієнта); клієнтів (осіб), визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення фінансового моніторингу.
Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.
Банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).
Банк має право витребувати інформацію, яка стосується ідентифікації клієнта (в тому числі керівників клієнта - юридичної особи, представника клієнта), вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, здійснення поглибленої перевірки клієнта, в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати заходи щодо збору такої інформації з інших джерел.
Банк зобов`язаний витребувати в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для аналізу відповідності фінансової операції змісту його діяльності та фінансовому стану.
Органи державної влади, державні реєстратори, банки, інші юридичні особи зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту безоплатно надати банку таку інформацію.
На час видачі АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів ОСОБА_2 , як начебто довіреній особі позивача, порядок відкриття та закриття банками поточних та вкладних (депозитних) рахунків регулювалось Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України 
від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція).
Згідно з пунктом 9 Інструкції операції за рахунками клієнтів фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує.
Пунктом 111 Інструкції визначено, що видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням на підставі довіреності, засвідченої нотаріально.
Відповідно до пункту 13 Інструкції Банки та їх клієнти зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України з питань відкриття та закриття рахунків і цієї Інструкції.
Пунктом 24 Інструкції визначено, що ідентифікація клієнта банку не є обов`язковою, якщо клієнт банку вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований та верифікований відповідно до вимог законодавства України.
Представники клієнта мають подати уповноваженому працівникові банку документи, що підтверджують їх повноваження (пункт 30 Інструкції).
Згідно з пунктом 32 Інструкції ідентифікація і верифікація осіб, які мають право розпорядження рахунками, здійснюються в порядку, установленому законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та нормативно-правовим актом Національного банку з питань фінансового моніторингу. Банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати нового розпорядника рахунком, якщо в процесі обслуговування власник рахунку надає право розпорядження рахунком іншому представникові.
Ідентифікація і верифікація клієнта - власника рахунку (представника власника рахунку ) здійснюється відповідно до законодавства України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - законодавство з питань фінансового моніторингу) (пункт 19 Інструкції).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі -Закон) (у редакції на час видачі коштів): верифікація клієнта - встановлення (підтвердження) суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим ідентифікаційним даним; 
ідентифікація - заходи, що вживаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу, щодо встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних;
представник клієнта - особа, яка на законних підставах має право вчиняти певні дії від імені клієнта;
Відповідно до статті 2 цього Закону одними із суб`єктів первинного фінансового моніторингу є банки та інші фінансові установи.
Зі змісту частин третьої, четвертої статті 9 цього Закону вбачається, що ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється у разі: виникнення підозри; проведення фінансової операції, що підлягає фінансовому моніторингу; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами на суму, еквівалентну 150000 гривень в іноземній валюті. Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції ідентифікація, верифікація клієнта здійснюються також у разі проведення ним фінансової операції на суму, визначену частиною першою статті 15 цього Закону, незалежно від того, проводиться така фінансова операція одноразово чи як кілька фінансових операцій, які можуть бути пов`язані між собою.
У разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний провести поглиблену перевірку клієнта.
Згідно з частиною дев`ятою статті 9 цього Закону суб`єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють для фізичної особи - для фізичної особи - прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, реєстраційний номер облікової картки платника податків України (або ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів) або номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України чи номер паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України в електронному безконтактному носії.
Зі змісту частини першої статті 15 цього Закону вбачається, що фінансова операція з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів) підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо зокрема сума, на яку вона здійснюється дорівнює чи перевищує суму в іноземній валют, еквівалентну 150000 гривень, якщо має ознаки фінансових операцій з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів).
У даній справі сума виданої Банком готівки в іноземній валюті перевищує суму, еквівалентну 150000 гривень, а тому відповідач, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен здійснити обов`язковий фінансовий моніторинг, верифікацію і ідентифікацію особи, яка діяла як представник клієнта, перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень, а також здійснити ідентифікацію особи, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція.
З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2019 року до замісника керівника відділення «На Героїв Сталінграда (КІС8) Київського ГРУ Тартіросян Е., з метою обслуговування та отримання кредитної карти звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ID клієнта НОМЕР_4 , та для проведення первинної ідентифікації надав паспорт серія НОМЕР_5 , виданий 
10 листопада 1997 року Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідку ІПН НОМЕР_3 , проведено заповнення Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, видача кредитної карти НОМЕР_7 GOLD 55+ (Reference SAMDNWFC00053551299) з кредитним лімітом 1300 грн, фотографування клієнта з картою.
20 серпня 2019 року до замісника керівника «Оболонського» відділення (КЗА0) Печерський філіал (м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 21) Городинської І. В. , звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пред`явленням паспорта 
НОМЕР_5 , виданий 10 листопада 1997 року Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області та надав небанківську довіреність, в якій зазначено всі депозитні рахунки з метою подальшого розпорядження депозитними рахунками 
ОСОБА_1 , яка була отсканована для подальшої перевірки.
Представник Банка в суді пояснював, що довіреність перевірялася на відповідність законодавству, присутність повноважень, правильність засвідчення. Довіреність відповідала встановленим нормам, мала достатньо повноважень для отримання коштів та розпорядження рахунками. Оскільки в довіреності були вказані, окрім загальних повноважень, ще і особливі, такі як доступ до рахунків, з чітким номером рахунку.
Після первинної перевірки дані довіреності були відправлені на 2 коло перевірки до нотаріуса, від якого надійшла відповідь, що дана довіреність зареєстрована у Єдиному державному реєстрі (витяг 39945914).
З викладеного вбачається, що Банком було проведено ідентифікацію та верифікацію ОСОБА_2 , як клієнта Банку, перевірено надану ОСОБА_2 довіреність.
Незважаючи на наведене, Верховний Суд доходить висновку, що здійснені Банком дії тим не менше призвели до видачі коштів не вкладнику, позивачу, 
а невстановленій особі за підробленим паспортом, що сторонами не заперечується і підтверджується процесуальними діями, вчиненими в рамках кримінального провадження, та службовим розслідуванням. 
Так, згідно з висновком службового розслідування, проведеного службою безпеки ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», кошти, які знаходилися на вкладі позивача, отримала невстановлена особа із використанням підроблених документів (паспортів громадян України) (а. с. 158 - 164, т. 1). 
Наявна у матеріалах справи копія паспорта (238, 239, т. 1), за яким приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Подкуйко Т. В. встановлено особу ОСОБА_1 при посвідченні 22 липня 2019 року довіреності на ім`я ОСОБА_6 , не відповідає копії паспорта позивача (а. с. 9, т. 1), оскільки в паспорті, що наданий нотаріусу, міститься фотографія іншої особи, а не позивача, що видно в результаті візуально-порівняльного огляду. 
Обставини, встановлені у висновку службового розслідування, проведеного службою безпеки ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», а також той факт, що у паспорті, поданому нотаріусу для посвідчення особи під час укладення довіреності, зображена інша особа, а не позивач, свідчать про відсутність волевиявлення позивача на вчинення правочину, а саме видачі довіреності на ім`я ОСОБА_2 .
Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки вказаним обставинам та дійшли помилкового висновку про те, що позивач повинен оспорювати довіреність, яка за встановленими самим банком обставинам є підробленою.  
Факт того, що постановою слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП Черкаській області від 14 квітня 2022 року кримінальне провадження закрито на підставі частини першої статті 284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, не мають правового значення для вирішення цього спору, з огляду на те, що між сторонами на підставі договору виникли цивільно-правові відносини. 
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц, провадження 
№ 61-4447 сво 18.
Оскільки належні позивачу грошові кошти за договором розміщення на депозитному вкладі від 16 вересня 2013 року відповідач видав невстановленій особі, що банком не заперечувалося, висновки судів попередніх інстанцій про доведеність виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем та правомірність дій банку щодо видачі суми депозитного вкладу представнику позивача є такими, що суперечать положенням частини першої статті 509, 
частини першої статті 1058 ЦК України, а також умовам укладеного між сторонами договору. 
Саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право видавати кошти за вимогою клієнта, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, а тому недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності не може покладати тягар відповідальності на сумлінного споживача.  
Ураховуючи те, що невстановлена особа у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» отримала грошові кошти, які належали позивачу, Верховний Суд вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову є помилковими.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 травня 2023 року у цій справі при скасуванні судових рішень і направленні справи на новий судовий розгляд, обставини, встановлені у висновку службового розслідування, проведеного службою безпеки ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», а також той факт, що у паспорті, поданому нотаріусу для посвідчення особи під час укладення довіреності, зображена інша особа, а не позивач, свідчать про відсутність волевиявлення позивача на вчинення правочину, а саме видачі довіреності на ім`я ОСОБА_2 , отже довіреність серії та номер ННН НОМЕР_8 посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального Подкуйко Т. В. 22 липня 2019 року за реєстровим № 517 є недопустимим доказом, що судами попередніх інстанцій не враховано. Фактично суди попередніх інстанцій надали документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнали настання відповідних правових наслідків за відсутності якволевиявлення, так і інших законних підстав для цього, та поклали на споживача нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.
При новому розгляді справи, хоча суди повторно досліджували обставини справи, давали оцінку доводам сторін, проте не виконали вимоги частини першої 
статті 417 ЦПК України, згідно з якою вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги, які є обґрунтованими, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , так як згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 412 ЦПК України).
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України). 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини шоста статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» 
з 01 січня розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 
1 921,00 грн.
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (9605,00 грн).
Заявником оскаржуються судові рішення за результатами відмови у задоволенні вимог майнового характеру (стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту)) у загальній сумі 1 937 742,56 грн, тому судовий збір за перегляд справи у суді касаційної інстанції становить 19 210,00 грн.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Висновок про те, що споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу, висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження 
№ 14-57цс18).
Оскільки касаційну скаргу задоволено, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», так як є споживачем банківських послуг, тому з АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути на користь держави судовий збір за перегляд справи у касаційному порядку у сумі 19 210,00 грн.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шимановського Артема Володимировича, задовольнити. 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 червня 2024 року скасувати й ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту) задовольнити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
(код ЄДРПОУ 14360570)на користь  ОСОБА_1  
(РНОКПП НОМЕР_6 ) заборгованість за договором банківського вкладу (депозиту) у розмірі 69 396,67 Євро - сума вкладу, 461,98 Євро - нараховані відсотки.
Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
(код ЄДРПОУ 14360570) на користь держави судовий збір за перегляд 
справи в суді касаційної інстанцій в розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                                    Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
О. М. Осіян