ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/560/24 Справа № 703/4164/24 Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Крива   Ю. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

06 грудня 2024 року                                                                                                  м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Дмитренка Р.М. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Дмитренка Р.М., подану на постанову Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 23.09.2024 р., якою ОСОБА_1 , який на-
родився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Радичиха Катери-
нопільського р-ну Черкаської обл., має зага-
льну повну середню освіту, не одружений,
ФОП, проживає 
АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду 26.06.2024 р. о 15:05 год. в Черкаському р-ні на автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, 31 км+900 м ОСОБА_1 керував автомобілем Renault, р/номер НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування транспортним засобом, правопорушення вчинив повторно протягом року. Постановою серії БАД № 808209 від 24.07.2023 р. ОСОБА_1 був притягнутий до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Дмитренко Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на його думку, суд безпідставно призначив ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років, оскільки суд встановив, що ОСОБА_1 взагалі не отримував водійського посвідчення, що підтверджується довідкою ДОП СП ВПД № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській обл. від 4.07.2024 р., яка є в матеріалах справи (а. пр. 4). Призначення додаткового адмінстягнення як позбавлення права ОСОБА_1 є неправомірним, оскільки в нього такого права не було. 

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши захисника Дмитренка Р.М. та правопорушника ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили змінити постанову суду в частині призначення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки у правопорушника таке право відсутнє, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 000473 від 16.06.2024 р. (а. пр. 1); довідкою ДОП СП ВПД № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській обл. від 4.07.2024 р., відповідно до якої ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія та 24.07.2023 р. вже притягався до адмінвідповідальності за аналогічне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП постанова БАД № 808209 (а. пр. 4); даними адмінпрактики відповідно до яких на ОСОБА_1 постановою № БАД/808209 від 24.07.2023 р. було накладене адмінстягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 грн. за скоєне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. пр. 5); копією з єдиного обліку реєстрації ЧРУП ГУНП в Черкаській обл. зі служби 102 від 26.06.2024 р. про повідомлення заявника ОСОБА_2 про скоєння ОСОБА_1 адмінправопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. пр. 6); даними відеозапису, з яких вбачається, що обставини, які викладені в протоколі про адмінправопорушення, а саме керування ОСОБА_3 транспортним засобом без наявного в нього права керування транспортним засобом.
В матеріалах справи наявні докази на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки, як повторність - довідка адмінпрактики, відповідно до якої на ОСОБА_1 постановою № БАД/808209 від 24.07.2023 р. було накладене адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. пр. 5).
Суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, його вина підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи та які були досліджені судом першої інстанції та дійшов вірного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені ним адмінправопорушення.
Ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування.
Чинне законодавство розрізняє таких суб`єктів як осіб які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу, відмінність зазначених осіб полягає в тому що водій транспортного засобу - особа, яка набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом, а суб`єкт передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП- це особа яка не має (не набула) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка регулює відповідальність особи яка керує транспортним засобом, не набувши на таке керування відповідного права. Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Згідно ч. 5 ст. 126 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку повторного протягом року вчинення порушень, передбачених ч. 2 - ч. 4 цієї статті та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від 5 до 7 років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Матеріали справи містять докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 транспортним засобом без наявності в нього відповідних документів на право керування, не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є особою, яка не отримувала посвідчення водія та не має права керування транспортними засобами є обґрунтованими.
З огляду на ці обставини, приймаючи до уваги, що відмінність адмінправопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену у абз. 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. № 14, що суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Тому, враховуючи ці обставини, згідно ст. ст. 23, 33 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу захисника та змінити постанову суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 23.09.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП - змінити.
Виключити із мотивувальної та резолютивної частин постанови Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 23.09.2024 р. стосовно ОСОБА_1 накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років, в іншій частині постанову суду залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника Дмитренка Р.М. - задовольнити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                 Белах А.В.