П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/2405/24
Провадження № 22-ц/4815/896/24

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Левчук О.В.
Рішення суду першої інстанції 
(вступна та резолютивні частини) ухвалено: 
28 травня 2024 року в м. Рівне 
(фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).
Повний текст рішення складено: 03 червня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: Акціонерне товариство "Сенс Банк";

представники учасників справи: 
позивача – ОСОБА_2 ;
відповідача – ОСОБА_3 ;

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Нікольченка Бориса Борисовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сенс Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк" про визнання незаконним нарахування відсотків, комісії, штрафів та пені, зобов`язання провести розрахунок,
в с т а н о в и в :
       У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства "Сенс Банк" (далі – АТ "Сенс Банк" або Банк), в якому просив: 1) визнати незаконним нарахування останнім відсотків, комісії, штрафів та пені, після припинення дії кредитного договору №1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року; 2) зобов`язати АТ "Сенс Банк" провести розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , що підлягає реструктуризації за зобов`язанням в іноземній валюті, яке виникло на підставі кредитного договору №1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року, без врахування відсотків, комісії, штрафів та пені, нарахованих після припинення дії кредитного договору №1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року.
       Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що результати проведеної Банком реструктуризації за кредитним договором є хибними та не відповідають прийнятому для цього Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" (далі – Закон 1381-IX). Стверджував про те, що при проведенні реструктуризації відповідні обчислення необхідно здійснювати виходячи з розміру грошових зобов`язань за кредитним договором, який визначений вимогою про дострокове повернення кредиту. Між тим, АТ "Сенс Банк" здійснив передбачені кредитним договором нарахування після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 травня 2024 року позов задоволено.
       Визнано незаконним нарахування АТ "Сенс Банк" відсотків, комісії, штрафів та пені, нарахованих після припинення дії кредитного договору №1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року.
       Зобов`язано АТ "Сенс Банк" провести розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , що підлягає реструктуризації за зобов`язанням в іноземній валюті, яке виникло на підставі кредитного договору №1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року, без врахування відсотків, комісії, штрафів та пені, нарахованих після припинення дії кредитного договору №1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року.
       Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, слід було здійснювати виходячи з розміру грошових зобов`язань позивача за кредитним договором, який визначений вимогою про дострокове повернення кредиту, а тому в АТ "Сенс Банк" відсутні правові підстави для нарахування процентів та неустойки, які передбачені умовами кредитного договору, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та до дня проведення реструктуризації. 
       На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності викладених в цьому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
       Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Банк зазначав про те, що висновки суду попередньої інстанції щодо покладення на нього обов`язку здійснити перерахування реструктуризації із встановленням припинення дії кредитного договору є суперечливими та взаємовиключними. Судом не враховано того, що дія Закону 1381-IX розповсюджується на чинні договори, а тому не можна провести реструктуризацію договору, який був припиненим. Зважав на те, що направлення вимоги перед пред`явленням позову про стягнення заборгованості не може бути підставою для припинення дії кредитного договору і такі вимоги не можуть бути предметом позову під час розгляду справи щодо проведення реструктуризації. На переконання заявника, основне зобов`язання за кредитним договором не припинено і така обставина не була спірною, а тому не могла бути предметом розгляду справи. При цьому АТ "Сенс Банк" дотримані форма та порядок проведення реструктуризації, передбаченої п.7 розділу ІV Закону України "Про споживче кредитування". Позивач здійснених нарахувань не спростував і свого розрахунку не надав. 
Також вказував про те, що визначення конкретної дати припинення дії кредитного договору унеможливлює виконання оскаржуваного рішення як такого, що виключає можливість виконання відповідного рішення. На думку заявника, обраний позивачем спосіб захисту його суб`єктивних цивільних прав є неефективним з огляду на те, що Банк здійснив реструктуризацію зобов`язань у визначеному спеціальним законодавством порядку. 
       З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та прийняти постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надано, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16 липня 2024 року. 
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у спарві і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Судом попередньої інстанції з`ясовано, що 01 серпня 2008 року, між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (далі – ВАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1703/0808/55-030.
       За умовами кредитного договору ВАТ "Сведбанк" зобов`язався надати позивачу кредит у сумі 35 000 доларів США, що станом на день укладення кредитного договору за офіційним курсом Національного банку України складало 169 400 гривень, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.
       25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" (правонаступник ВАТ "Сведбанк") та ПАТ "Дельта Банк" укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами.
       Відповідно до зазначених договорів відбулося відступлення права вимоги, в т.ч. за кредитним договором №1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 .
       В подальшому, 12 серпня 2022 року, позачерговими загальними зборами акціонерів АТ "Альфа Банк" було прийнято рішення про зміну найменування банку на АТ "Сенс Банк", а також про внесення змін до статуту шляхом затвердження його в новій редакції.
       На час вирішення спірних правовідносин усі права кредитора за кредитним договором N?1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року належать АТ "Сенс Банк", що сторонами не оспорюється.
       23 квітня 2021 набрав чинності Закон №1381-IX, спрямований на захист та відновлення платоспроможності позичальників (фізичних осіб), які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, шляхом їх реструктуризації.
       Скориставшись своїм правом, наданим Законом №1381-1X, ОСОБА_1 подано до Банку заяву про реструктуризацію зобов`язання за кредитним договором.
       Листом № 67819-34-6/б від 03 серпня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про здійснення реструктуризації на таких умовах: сума заборгованості зі сплати кредиту за кредитним договором становить 395 056,94 гривень, з яких: реструктуризована сума заборгованості за тілом кредиту склала 129 164,42 гривень, реструктуризована сума заборгованості за процентами – 265 892,52 гривень.
       Визначено, що розмір процентів за користування кредитом встановлюється у розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні та станом на дату проведення реструктуризації збільшеному на один процентний пункт та становить 9,23 процентів річних.
       При цьому відповідачем зазначалося, що в результаті виконання умов реструктуризації буде прощено (анульовано) загальну суму кредитної заборгованості в розмірі 1 511 594,85 гривень до закінчення позовної давності, у т.ч.: основна сума боргу 401 761, 48 гривень; відсотки 185 792,54 гривень; комісії/штрафи/пені 924 040,83 гривень.
       Вважаючи проведену реструктуризацію необґрунтованою та такою, що суперечить положенням Закону №1381-IX, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ " Альфа-Банк" про визнання правочину (реструктуризацію) недійсним та покладення обов`язку здійснити реструктуризацію.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2022 року у справі №569/21092/21 позовну заяву задоволено частково. Зобов`язано АТ "Альфа-Банк" провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №1703/0808/55-030 від 01 серпня 2008 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Постановою Рівненського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року у справі №569/21092/21 апеляційну скаргу представника АТ "Альфа-Банк" задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасовано. Апеляційним судом зазначено, що між сторонами існує спір щодо порядку нарахування відсотків, комісії, штрафів та пені, а не відмови провести реструктуризацію, а тому обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки відповідач виконав свій обов`язок щодо проведення реструктуризації.
       Постановою Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі №569/21092/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду, що між сторонами існує спір щодо порядку нарахування відсотків, комісії, неустойки, а не відмови провести реструктуризацію, адже банк виконав свій обов`язок щодо проведення реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 01 серпня 2008 року №1703/0808/55- 030".
       Внаслідок встановлених обставин у судовому рішенні виникли спірні правовідносини в цій справі. 
       Крім того, вказаною постановою Верховного Суду встановлено таке. 
11 листопада 2014 року ПАТ "Альфа-Банк" надіслано позивачу вимогу про дострокове повернення кредиту № 102213-102 б/б, у якій відповідач вимагав повернути протягом 30-ти днів з дня її отримання кредит, нараховані проценти за користування кредитом і штрафні санкції у розмірі 19 616,27 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 254 079,39 гривень. Оскільки зазначена вимога позивачем виконана не була, відповідач 27 листопада 2014 року звернувся із відповідним позовом до Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення заборгованості за кредитом. Як видно з позовної заяви про стягнення заборгованості від 27 листопада 2014 року, станом на 29 жовтня 2014 року заборгованість за кредитним договором становила: за кредитом - 19 432,46 доларів США, за відсотками - 134,68 доларів США, пеня - 49,13 доларів США. 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2021 року у справі № 569/19216/14-ц позов ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.
       Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. 
       Як правильно зазначав суд попередньої інстанції, Банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 9.1. кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, тобто скористався своїм правом визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, правом вимагати дострокового повернення всієї суми отриманого кредиту, нарахованих процентів та інших нарахованих за договором платежів.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та згодом застосовано Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
       Отже, після закінчення тридцятиденного строку повернення кредиту, визначеного вимогою вих. №102213-102 б/б від 11 листопада 2014 року, Банк втратив право нараховувати проценти і штрафні санкції передбачені кредитним договором.
       Разом з тим ОСОБА_1 повідомлено про здійснення реструктуризації на таких умовах: сума заборгованості зі сплати кредиту за Кредитним договором становить 395 056, 94 гривень, з яких реструктуризована сума заборгованості за тілом кредиту – 129 164, 42 гривень, реструктуризована сума заборгованості за процентами – 265 892, 52 гривень.
       В подальшому Банком у справі №569/2258/23 заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 411 925, 22 гривень, з яких за кредитом 129 164, 42 гривень та по відсотках: 282 760, 80 гривень, що значно перевищує попередньо визначений банком розмір заборгованості. 
       Між тим, очевидно, що при реструктуризації зобов`язання необхідно було ґрунтуватися на розмірі боргу, який визначений вимогою про дострокове повернення кредиту №102213-102 б/б, адже у АТ "Сенс Банк" відсутні правові підстави для нарахування процентів і штрафних санкції, які передбачені умовами кредитного договору, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та до дня проведення реструктуризації.
       Згідно із ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
       При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
       За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої цієї статті).
       Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
       Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори.
       Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 613 ЦК України).
       Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Тому боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов`язок (пункт 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України) задля задоволення інтересу боржника у юридичній визначеності.
       Про існуючий між сторонами спір між сторонами щодо порядку нарахування відсотків, комісії, неустойки, вказував й Верховний Суд в постанові від 14 вересня 2023 року у справі №569/21092/21. Тому цей спір після пред`явлення позову підлягає розв`язанню судом і саме такий спосіб захисту є ефективним.
       Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
       Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сенс Банк" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 травня 2024 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 05.11.2024

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.В. Боймиструк

                                                                       С.С. Шимків