Справа № 450/1332/24                                Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2877/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,
з участю представника позивача адвоката Бердара С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Бердарем Сергієм Васильовичем , на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазанова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

в березні 2024 ОСОБА_1  звернулася до суду із позовною заявою до акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазанова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна, в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений 12 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою Оленою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 16283, таким, що не підлягає виконанню.
На обґрунтування позову зазначала, що 30 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлією Андріївною відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 12.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою Оленою Миколаївною та зареєстрованого в реєстрі за № 16283. Виконавчим написом запропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору кредиту та страхування № Z06/00206/005617901 від 22.08.2019, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 , строк платежу за яким настав 22.02.2020. Запропоновано задовольнити вимоги банку та стягнути з ОСОБА_4 за період з 24.03.2020 по 07.10.2021 включно кошти у розмірі: 95 516,48 грн - строковий основний борг; 9 139, 34 грн - прострочений основний борг; 42091,65 грн - прострочені проценти; 945, 01 грн - строкові проценти; 3 292, 91 грн - строкова плата за обслуговування кредиту; 82 361, 62 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 439, 61 грн - пеня; 1 900, 00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 235 686, 62 грн. Вважає, що відповідно до чинного законодавства, приватний нотаріус був позбавлений правових підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 12.11.2021 року (після втрати чинності положеннями Переліку) на підставі не нотаріально посвідченого Договору кредиту та страхування № Z06/00206/005617901 від 22.08.2019. Вищевикладене свідчить про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою Оленою Миколаївною не було дотримано процедури вчинення виконавчого напису № 16283 від 12.11.2021. Порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню» - постанова Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі № 274/2478/18.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши у вересні 2024 року апеляційну скаргу, яка підписана представником Бердар Сергієм Васильовичем , в якій міститься прохання скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 червня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Вважає оскаржуване судове рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що належним відповідачем по справі про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є ТОВ «Оптіма Факторинг», оскільки на момент звернення позивачки із вказаним позовом до суду вже відбулось відступлення права вимоги до неї згідно з договором факторингу. Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивачка пред`явила даний позов до неналежного відповідача: акціонерного товариства «Ідея Банк». Таким чином, встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Проте, 12.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою Оленою Миколаївною вчинено та зареєстровано в реєстрі за № 16283 виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору кредиту та страхування № Z06/00206/005617901 від 22.08.2019, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 , строк платежу за яким настав 22.02.2020. Запропоновано задовольнити вимоги банку та стягнути з ОСОБА_4 за період з 24.03.2020 по 07.10.2021 включно кошти у розмірі: 95 516,48 грн - строковий основний борг; 9 139, 34 грн - прострочений основний борг; 42091,65 грн - прострочені проценти; 945, 01 грн - строкові проценти; 3 292, 91 грн - строкова плата за обслуговування кредиту; 82 361, 62 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 439, 61 грн - пеня; 1 900, 00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 235 686, 62 грн. 
30 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А., за заявою АТ «Ідея Банк», відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Стягувачем у такому виконавчому провадженні є АТ «Ідея Банк» (в матеріалах справи наявна постанова про відкриття виконавчого провадження).
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, згідно якого сторони домовились, що клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, за плату та на умовах визначених цим договором. Згідно з додатком № 2 до договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 року, право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором Z06.00206/005617901 від 22.08.2019 року перейшло до ТОВ «Оптіма Факторинг».
       Суд першої інстанції з посиланням на положення статей 512-516 ЦК України зазначив, що належним відповідачем по справі є ТОВ «Оптіма Факторинг», оскільки на момент звернення позивача із вказаним позовом до суду вже відбулось відступлення права вимоги за договором факторингу.
       Судом першої інстанції не взято до уваги, що ТОВ «Оптіма Факторинг», не дивлячись на те, що отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором
факторингу, не набуло прав стягувача за спірним виконавчим написом, оскільки із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання такого виконавчого напису не зверталося. Стягувачем, як за спірним виконавчим написом, так і у виконавчому провадженні щодо виконання такого виконавчого напису, є АТ «Ідея Банк».
       Вважає, що ТОВ «Оптіма Факторинг», як новий кредитор не звертався з заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, тому і не може бути відповідачем у справі. 
Окрім того, ТОВ «Оптіма Факторинг» не позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про видачу нового виконавчого напису нотаріуса за наявності для цього підстав і з дотриманням відповідних правових вимог. Саме нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє належність стягувача й у разі зміни сторони правовідношення саме новий учасник і буде стягувачем у новому виконавчому написі за зверненням нової сторони (нового учасника) правовідносин (вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 183/4196/21).
Щодо підстав оскарження виконавчого напису, то вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі не нотаріально посвідченого договору кредиту, а відтак такий вчинений з порушенням норм чинного законодавства.
       Щодо тверджень суду, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що позивачка у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , є однією і тією ж особою, оскільки з долучених доказів, не прослідковується вказана обставина зазначає, що у позовній заяві вказано, що позивачка після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , згідно з рішенням Пустомитівського районного суду від 25 січня 2018 року у справі №450/3325/17, залишила (змінила) прізвище « ОСОБА_6 ». Після державної реєстрації шлюбу 30 вересня 2023 року з ОСОБА_7 , позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». Окрім того, РНОКПП ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) та РНОКПП ОСОБА_4 збігаються. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , є однією і тією ж особою.
10 жовтня 2024 року зареєстровано відзив акціонерного товариства «Ідея Банк» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 червня 2024 року, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача адвоката Бердара С. В., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судами двох інстанцій встановлено такі обставини.
12 листопада 2021 року за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М. було вчинено виконавчий напис № 16283. Цим виконавчим написом запропоновано  стягнути з  ОСОБА_3  на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору кредиту та страхування № Z06/00206/005617901 від 22.08.2019, укладеного між АТ «Ідея Банк» та  ОСОБА_4 , строк платежу за яким настав 22.02.2020. Запропоновано задовольнити вимоги банку та стягнути з ОСОБА_4  за період з 24.03.2020 по 07.10.2021 включно кошти у розмірі: 95 516,48 грн  - строковий основний борг; 9 139, 34 грн - прострочений основний борг; 42091,65 грн - прострочені проценти; 945, 01 грн - строкові проценти; 3 292, 91 грн - строкова плата за обслуговування кредиту; 82 361, 62 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 439, 61 грн - пеня; 1 900, 00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 235 686, 62 грн. 
На підставі цього виконавчого напису 30 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А. відрито виконавче провадження НОМЕР_3.
Встановлено й те, що 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу № 19/12-2023, згідно якого сторони домовились, що клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, за плату та на умовах визначених цим договором.
Згідно з додатком № 2 до договору факторингу № 19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором Z06.00206/005617901 від 22 серпня 2019 року перейшло до ТзОВ «Оптіма Факторинг».
Предметом позову у справі, що переглядається є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ).
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 465/7405/17 (провадження № 61-11389св21) викладено такий висновок: «Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів та, встановивши, що суд першої інстанції порушив вимоги цивільно-процесуального законодавства та не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові з цих підстав».
У постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі N 761/825/20 (провадження N 61-12951св21),від 02 листопада 2022 року у справі N 758/14101/16-ц (провадження N 61-17550св21) зазначено, що «відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».
Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У справі, що переглядається ТзОВ «Оптіма Факторинг» набуло прав стягувача згідно виконавчого напису, вчиненого 12 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою Оленою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 16283, до моменту відкриття провадження у справі судом першої інстанції на підставі правочину, правомірність якого позивачем не спростована. Відтак, саме ТзОВ «Оптіма Факторинг» має бути належним відповідачем у даній справі.
Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач пред`явив даний позов до неналежного відповідача: Акціонерного товариства «Ідея Банк».
З огляду на неспростовану правомірність набуття ТзОВ «Оптіма Факторинг» права вимоги до позивача, його незалучення як стягувача у відкритому виконавчому провадженні, не свідчить про відсутність підстав для матеріального правонаступництва в межах судової справи, а вказує, що саме він повинен бути належним відповідачем у такій справі.
Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним (матеріали справи не містять заяви позивача про заміну неналежного відповідача належним, або про залучення співвідповідача), місцевий суд дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову з цих підстав.
       На стадії апеляційного розгляду також відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним.
       З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеним. Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Бердарем Сергієм Васильовичем залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року

Головуючий                                         С.М. Копняк
Судді:                                                 С.М. Бойко
А.В. Ніткевич